УХВАЛА
04 травня 2023 року
м. Київ
справа № 760/149/18
провадження № 51-2199ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_4 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Прокурор, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_4 , звернувся до суду з касаційною скаргою на указане вище судове рішення щодо ОСОБА_5 , де ставить питання про його скасування з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи  необґрунтованість судового рішення.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Прокурор в обґрунтування вимог касаційної скарги формально посилається на положення статей 85, 87, 94 КПК, де стверджує про надання судом апеляційної інстанції неправильної оцінки доказам у кримінальному провадженні, зокрема показанням потерпілого, протоколу впізнання потерпілим обвинуваченого ОСОБА_5 тощо. Однак касаційна скарга не містить обґрунтування того, яких порушень при їх оцінці припустився апеляційний суд в контексті вищезазначених норм процесуального закону, а також приписів ст. 23 КПК, з огляду на межі апеляційного перегляду, визначені ст. 404 КПК, а також його порядок, встановлений ст. 405 цього Кодексу
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції може ухвалити рішення про погіршення становища засудженого не тільки за наявності таких вимог в касаційній скарзі, а й відповідних обґрунтованих доводів учасника кримінального провадження, змістом яких охоплюються належні підстави для такого рішення, оскільки, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 26 КПК, Суд не може на власний розсуд відшуковувати в оскарженому рішенні відповідні підґрунтя для цього. 
Отже, стверджуючи в касаційній скарзі про незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, прокурору необхідно конкретно вказати належна оцінка яких саме доказів могла істотно вплинути на висновки суду попередньої інстанції, що стосуються закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України, які докази не взяті до уваги цим судом, або які докази, що суперечать тим, які взяті до уваги при постановленні оскарженого судового рішення, спростовують висновки апеляційного суду. 
Тобто прокурор мусить відобразити в доводах касаційної скарги аналіз як окремих доказів, так і протиріч між ними, які не усунуті судом апеляційної інстанції, а також синтез відомостей про обставини кримінального правопорушення, який спростовує висновки суду попередньої інстанції та підтверджує версію події сторони обвинувачення. Натомість, на спростування висновків, викладених в ухвалі апеляційного суду, в касаційній скарзі не наведено відповідного синтезу відомостей із досліджених судом доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З огляду на положення статей 433, 437 КПК, наявність вказаних вище недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження та в подальшому прийняття одного з рішень, передбачених ст. 436 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_4 , залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                           ОСОБА_3