ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/12527/21                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 квітня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Шелест С.Б., суддів: Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т., розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі також - Головне управління ПФУ в Чернігівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі також - Головне  управління ПФУ в Тернопільській області), в якому просила суд:
визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії згідно переходу на пенсію за іншим Законом (на державну службу) від 25.08.2021 №974230829236, прийняте Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області;
зобов`язати Головне управління ПФУ в Чернігівській області зарахувати позивачу до стажу державної служби періоди роботи: консультантом організаційного відділу секретаріату обласної Ради та виконкому Чернігівської обласної Ради та виконкому з 01.08.1994 по 18.12.1995, консультантом організаційного відділу секретаріату облдержадміністрації Чернігівської обласної державної адміністрації з 19.12.1995 по 29.04.1998, консультантом організаційного відділу виконавчого апарату Чернігівської обласної ради з 29.04.1998 по 01.11.2000, головним спеціалістом з кадрових питань відділу юридичного забезпечення виконавчого апарату Чернігівської обласної ради з 05.07.2001 по 06.08.2001, секретарем комісії обласної ради з питань поновлення прав реабілітованих - головним спеціалістом Чернігівської обласної ради з 07.08.2001 по 23.12.2010; заступником начальника організаційного відділу виконавчого апарату обласної ради Чернігівської обласної ради з 24.12.2010 по 16.08.2021;
зобов`язати Головне управління ПФУ в Чернігівській області перевести позивача з 25.08.2021 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснивши перерахунок пенсії з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 25.08.2021 №01-05/1070 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 25.08.2021 № 01-05/1071 відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 889-VII «Про державну службу» та статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» та виплатити недоотримані кошти.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно, на підставі хибного висновку щодо відсутності підстав для зарахування до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723-XII) стажу роботи в органах місцевого самоврядування, набутого після набрання чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III), відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком згідно із Законом №3723-XII з мотивів недостатності стажу державної служби.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди її роботи на посадах: консультанта організаційного відділу секретаріату Чернігівської обласної ради та виконавчого комітету Чернігівської обласної ради з 01.08.1994 по 18.12.1995; консультанта організаційного відділу виконавчого апарату Чернігівської обласної ради з 29.04.1998 по 01.11.2000; головного спеціаліста з кадрових питань відділу юридичного забезпечення виконавчого апарату Чернігівської обласної ради з 05.07.2001 по 06.08.2001; секретаря комісії обласної ради з питань поновлення прав реабілітованих - головного спеціаліста Чернігівської обласної ради з 07.08.2001 по 23.12.2010; заступника начальника організаційного відділу виконавчого апарату обласної ради Чернігівської обласної ради з 24.12.2010 по 16.08.2021;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди її роботи на посадах: консультанта організаційного відділу секретаріату Чернігівської обласної ради та виконавчого комітету Чернігівської обласної Ради з 01.08.1994 по 18.12.1995; консультанта організаційного відділу виконавчого апарату Чернігівської обласної ради з 29.04.1998 по 01.11.2000; головного спеціаліста з кадрових питань відділу юридичного забезпечення виконавчого апарату Чернігівської обласної ради з 05.07.2001 по 06.08.2001; секретаря комісії обласної ради з питань поновлення прав реабілітованих - головного спеціаліста Чернігівської обласної ради з 07.08.2001 по 23.12.2010; заступника начальника організаційного відділу виконавчого апарату обласної ради Чернігівської обласної ради з 24.12.2010 по 16.08.2021;
визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в перерахунку пенсії згідно переходу на пенсію за іншим Законом (на державну службу) від 25.08.2021 №974230829236, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 з 25.08.2021 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 25.08.2021 № 01-05/1070, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 25.08.2021 № 01-05/1071, та виплатити недоотримані кошти;
в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено;
стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2600,00 грн;
стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,00 грн.
У поданій апеляційній скарзі Головне управління ПФУ в Тернопільській області  із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до копії трудової книжки від 13.08.1981 серії НОМЕР_1 позивач працювала: 
з 08.08.1981 - на посаді економіста, 
з 10.06.1983 - на посаді начальника планового відділу, 
з 25.02.1985 - на посаді завідуючої організаційним відділом Ічнянського районного виконавчого комітету;
з 04.07.1987 - на посаді заступника секретаря виконавчого комітету;
з 16.03.1990 - заступником голови районної ради;
з 27.05.1992 - керівником секретаріату Ічнянської районної ради народних депутатів 
з 09.11.1992 - консультантом організаційного відділу секретаріату Чернігівської обласної ради народних депутатів;
з 01.08.1994 - консультантом організаційного відділу секретаріату Чернігівської обласної ради та виконкому;
з 19.12.1995 - консультантом організаційного відділу секретаріату Чернігівської обласної державної адміністрації; 
з 29.04.1998 - консультантом організаційного відділу виконавчого апарату Чернігівської обласної ради; 
з 02.11.2000 - головним спеціалістом з кадрових питань відділу юридичного забезпечення виконавчого апарату Чернігівської обласної ради; 
з 07.08.2001 - секретарем комісії обласної ради з питань поновлення прав реабілітованих - головним спеціалістом;
з 24.12.2010 -заступником начальника організаційного відділу виконавчого апарату Чернігівської обласної ради; 
16.08.2021 - звільнена.
Відповідно до розпорядження голови Чернігівської обласної ради від 25.02.2005 №4 позивачу встановлено надбавку за 20 років стажу державної служби та служби в органах місцевого самоврядування. 
25.08.2021 позивач звернулась до Головного управління ПФУ в Чернігівській області із заявою про перехід на пенсію за іншим Законом (на державну службу), додавши до неї, в тому числі: довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 25.08.2021 № 01-05/1070; довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 25.08.2021 №01-05/1071. 
За результатами розгляду вказаної заяви за екстериторіальним принципом Головним Управлінням ПФУ в Тернопільській області прийняте рішення від 25.08.2021 №974230829236 про відмову в перерахунку пенсії згідно з переходом на пенсію за іншим Законом (на державну службу) з мотивів недостатності стажу державної служби, який за посиланням органу Пенсійного фонду складає 10 років 1 місяць 6 днів. Згідно з рішенням від 25.08.2021 №974230829236 Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області не зараховано до стажу державної служби позивача період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування після 04.07.2001. Також відповідачем не зарахований до стажу державної служби період роботи позивача з 19.12.1995 по 29.04.1998 на посаді консультанта організаційного відділу секретаріату Чернігівської обласної держадміністрації; з 01.08.1994 по 18.12.1995 на посаді консультанта організаційного відділу секретаріату Чернігівської обласної ради та виконкому; з 29.04.1998 по 01.11.2000 на посаді консультанта організаційного відділу виконавчого апарату Чернігівської обласної ради. 
Вказуючи на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 25.08.2021 №974230829236, позивач звернулась до суду із даним позовом. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з протиправності позиції Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відсутності підстав для зарахування до стажу державної служби, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону №3723-XII, стажу роботи в органах місцевого самоврядування, набутого після 04.07.2001.
Зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 з 25.08.2021 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача на момент набрання чинності Законом №889-VII необхідного стажу державної служби понад 20 років, досягнення нею віку, передбаченого статтею 37 Закону №3723-XII та наявності достатнього страхового стажу для призначення пенсії за віком. 
Апеляційна скарга Головного управління ПФУ в Тернопільській області мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Апелянтом зазначено, що Головне управління ПФУ в Тернопільській області не є належним відповідачем в частині позовних вимог про зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби тих чи інших періодів її роботи. Зазначено, що органом Пенсійного фонду, в якому позивач перебуває на обліку, є Головне управління ПФУ в Чернігівській області, до якого позивач і зверталась із відповідною заявою про перехід на пенсію державного службовця. 
Скаржник також наполягає на відсутності підстав для зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування після 04.07.2001. 
Також зазначає про безпідставність стягнення з нього витрат на правову допомогу у розмірі 2600,00 грн, оскільки їх обґрунтованість та фактичний обсяг не підтверджені належними та допустимими доказами.
Відповідно до положень статті 308 КАС України справа переглядаються в межах вимог та доводів апеляційної скарги Головного управління ПФУ в Тернопільській області. 
Аналізуючи доводи апелянта щодо правомірності відмови органу Пенсійного фонду у переведенні позивача на пенсію на підставі Закону №3723-XII з мотивів недостатності у позивача необхідного стажу державної служби, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
До 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від                     10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ мали особи, які:
а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016 відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від           10 грудня 2015 року № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі, така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, чинного до 01.05.2016, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, чинного до 01.05.2016, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Таким чином, період роботи позивача в органах місцевого самоврядування у період до 30.04.2016, у тому числі з 04.07.2001 по 30.04.2016, зараховується до стажу державної служби.
Умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ, статтею 26 Закону №1058-IV та Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII, а саме: щодо віку (в даному випадку - 60 років), страхового стажу (не менше 28 років), стажу державної служби (10 або 20 років в залежності від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі). 
Судом першої інстанції встановлено, що на момент набрання чинності Законом №889-VII (01.05.2016) позивач працювала на посаді в органах місцевого самоврядування, а саме: на посаді заступника начальника організаційного відділу виконавчого апарату Чернігівської обласної ради.
Стаж державної служби позивача з урахуванням висновків суду щодо необхідності включення до нього стажу роботи на посадах в органах місцевого самоврядування за період, у тому числі, починаючи з 04.07.2001 (по 30.04.2016), перевищує необхідний стаж у 20 років; загальний страховий стаж позивача - понад 40 років; вік на момент подання заяви про перехід на пенсію за Законом №3723-ХІІ - 62 роки. 
За вказаних обставин, зважаючи на дотримання позивачем сукупності умов, необхідних для збереження у неї права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону  №3723-ХІІ, у тому числі, щодо наявності необхідного обсягу стажу роботи на державній службі, колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції щодо протиправності рішення Головного управління ПФУ в Тернопільській області від 25.08.2021 №974230829236.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо помилковості позиції суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління ПФУ в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби позивача період її роботи в органах місцевого самоврядування з тих мотивів, що Головне управління ПФУ в Тернопільській області не є належним відповідачем у вказаній частині позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного. 
З 01.04.2021 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», органи Пенсійного Фонду при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій застосовують принцип екстериторіальності, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсій територіальними органами Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ «Організація стаціонарного прийому та обслуговування громадян» Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від  18.08.2015 №13-1 (далі - Положення №13-1) прийом громадян здійснюється протягом робочого часу органу Пенсійного фонду без поділу за територіальним (зональним, дільничним) принципом в межах території обслуговування відповідного органу Пенсійного фонду.
Прийом та обслуговування здійснюються незалежно від взяття на облік (місця проживання, перебування) особи на території обслуговування відповідного органу Пенсійного фонду з питань:
надання загальної інформації про умови, порядок призначення, перерахунку, виплати пенсій, сплату обов`язкових платежів, адміністрування яких здійснюється органами Пенсійного фонду, ведення обліку (коригування відомостей) про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
прийому заяв, передбачених абзацом першим пункту 1.1 розділу І, пунктом 5.1 розділу V Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, та заяви про підтвердження стажу роботи відповідно до Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105;
Додатком 6 до Порядку №22-1 передбачено, що заяви з питань пенсійного забезпечення, передбачені абзацом першим пункту 1.1 розділу І, пунктом 5.1 розділу V Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок), подаються до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від місця проживання (реєстрації) заявника. 
Згідно з пунктом 4.1 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Абзацом 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області, до якого і звернулася із заявою про переведення на пенсію за Законом №3723-ХІІ.
За принципом екстериторіальності територіальним органом Пенсійного фонду, уповноваженим на розгляд поданої позивачем заяви, визначене Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке і прийняло оскаржуване позивачем рішення від 25.08.2021 №974230829236 про відмову у перерахунку пенсії згідно з переходом на пенсію за іншим Законом. 
Таким чином, зважаючи на протиправність рішення від 25.08.2021 №974230829236 органом, який має вчинити дії, спрямовані на належний розгляд заяви позивача від 25.08.2021, є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги щодо неналежності Головного управління ПФУ в Тернопільській області як відповідача у справі. 
Відтак позиція суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову є обґрунтованою.
Доводи апеляційної скарги зазначеного висновку суду першої інстанції не спростовують. Правова оцінка встановлених обставин судом першої інстанції дана вірно. Порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено. 
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2600,00 грн, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Пунктом 1 частини третьої статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. 
Позиція суду першої інстанції щодо документального підтвердження понесених позивачем витрат на надання правничої допомоги ґрунтується на аналізі наданих позивачем документів, а саме: договору про надання правової допомоги від 22.09.2021, укладеному між позивачем (Клієнт) та Адвокатом Максак Тетяною Леонідівною, згідно з пунктами 2.1, 3.3 якого адвокат зобов`язується представляти інтереси клієнта в Чернігівському окружному адміністративному суді при поданні та розгляді адміністративного позову до Головного управління ПФУ в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та за яким вартість послуг становить 4000,00 грн; ордера на надання правничої (правової) допомоги від 25.09.2021 серії СВ № 1019574; копії рахунку-фактури від 22.09.2021 та квитанції від 22.09.2021 про сплату позивачем адвокату Максак  Т.Л. коштів у розмірі 4000,00 грн за надання правової допомоги згідно з договору про надання правової допомоги від 22.09.2021.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що в межах даної справи адвокатом не долучений детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Втім судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі від 22.09.2021 у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складена та підписана позовна заява; всі копії документів завірені представником відповідача з дотриманням положень статті 94 КАС України; копія квитанції від 22.09.2021 підтверджує сплату позивачем адвокату суми 4000,00 грн (призначення платежу: за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 22.09.2021). 
Суд також враховує положення частини сьомої статті 134 КАС України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач скористався своїм процесуальним правом та подав заперечення на заяву позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу з мотивів непідтвердження належними та допустимими доказами обґрунтованості та фактичного обсягу витрат на правничу допомогу, а також з мотивів відсутності ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України. Зокрема, відповідачем акцентовано, що справа відноситься до категорії справ незначної складності та слухається за правилами спрощеного позовного провадження. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що з огляду на положення частини сьомої статті 134 КАС України відповідач, як особа, яка заперечує визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, зокрема, але не виключно: обґрунтувати неспівмірність суми фіксованого гонорару з ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Однак відповідачем при запереченні розміру судових витрат з мотивів їх неспівмірності не надано суду доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували обґрунтованість розміру витрат позивача на правову допомогу. Органом Пенсійного фонду також не наведено критеріїв, якими він керувався, зазначаючи про неспівмірність розміру гонорару 4000,00 грн зі складністю даної справи виключно з тих мотивів, що справа віднесена до справ незначної складності. 
Враховуючи наведене, зважаючи на умови договору про надання правової допомоги щодо визначення розміру гонорару у фіксованому розмірі, складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, факт сплати позивачем витрат на правову допомогу, колегія суддів апеляційного суду погоджується із позицією суду першої інстанції, що у даній справі витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн є реальними та підтвердженими матеріалами справи. Відповідачем належним чином не обґрунтовано неспівмірності визначеного сторонами договору розміру витрат на правничу допомогу за критеріями, зазначеними у частині п`ятій статті 134 КАС України. 
Щодо відсутності в матеріалах справи детального опису робіт, наданого адвокатом на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що за змістом цієї норми остання запровадження «для визначення розміру витрат», у той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. 
Зазначена позиція суду апеляційної інстанції відповідає позиції Верховного Суду, що викладена у постановах від 10.11.2022 у справі №640/24023/21 та від 28.11.2020 у справі №640/18402/19.
За встановлених обставин та наведеного правового регулювання, а також зважаючи на те, що позов судом першої інстанції задоволено частково, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 2600,00 грн, що є пропорційним до розміру задоволених вимог. 
Доводи апеляційної скарги зазначеного висновку суду першої інстанції також не спростовують. 
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №620/12527/21 - без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Cуддя-доповідач                                                                      С.Б. Шелест
Судді                                                                                          О.Є. Пилипенко
                                                                                                    Л.Т. Черпіцька