СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року                                     м. Харків                        Справа № 922/191/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Стойка О.В., суддя  Попков Д.О.
за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,
представників сторін:
від позивача – Голубничий О.І. (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.288Х/3) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 19.01.2023 (суддя Шарко Л.В., повний текст складено 19.01.2023) у справі №922/191/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс", м.  Київ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івера", м. Харків,
про визнання прав іпотекодержателя

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс", м.  Київ, (далі – ТОВ "ФК "Поліс")  звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Івера", м. Харків, (далі -  ТОВ "Івера"), в якому просить суд:
- визнати за ТОВ "ФК "Поліс" права іпотекодержателя за іпотечним договором №15.59-00/08-ДІ01 від 16.01.2008, який зареєстрований в реєстрі за №112 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л., стосовно нерухомого майна: нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 268,50 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Миру, буд. 38, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 374073563101, власником та іпотекодавцем якого є ТОВ "Івера", яке належить йому на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, виданого 18.01.2016, видавник: ТОВ "Івера" та ОСОБА_1 ;
- визначити порядок виконання судового рішення шляхом звернення до будь-якого державного реєстратора з метою внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про ТОВ "ФК "Поліс" як іпотекодержателя нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 268,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 374073563101.
Позивач також, одночасно з позовом подав до Господарського суду Харківської області  заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов ТОВ "ФК "Поліс" до ТОВ "Івера" шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 268,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 374073563101.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.01.2023 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "ФК "Поліс" про вжиття заходів забезпечення позову по справі №922/191/23. В основу ухвали покладено висновки суду про те, що заявник (позивач) не надав достатніх належних та допустимих доказів того, що відповідач, у випадку невжиття заходів забезпечення позову, дійсно має намір здійснити відчуження майна, на яке позивач просить накласти заборону, (не надано достатніх доказів вчинення відповідачем дій, які спеціально чи фактично спрямовані на відчуження майна), у той час як подана ТОВ "ФК "Поліс" заява, на думку суду, ґрунтується на припущеннях щодо вірогідності можливого в майбутньому ухилення відповідача та третьої особи від виконання рішення суду.
Не погодившись із зазначеною ухвалою, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, згідно з якою просить оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову в повному обсязі, позов забезпечити. При цьому скаржник зауважує на сукупності наступних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції:
- суд не звернув жодної уваги на обґрунтування позовних вимог, а саме на обставину недобросовісності власників майна, яка сама по собі має стати підставою для застосування заходів забезпечення позову. Наявність «недобросовісного зв`язку» між первісним іпотекодавцем - ОСОБА_2 та подальшими власниками майна — ОСОБА_1 та ТОВ «Івера» є однією із підстав позову та предметом доказування в рамках цієї справи. Можливе відчуження майна третій особі, не пов`язаній з вказаними особами( на думку апелянта) суттєво ускладнить розгляд справи та може вплинути на його результат. Станом на сьогодні у ТОВ «Івера» є можливість безперешкодного продажу спірного майна третім особам. Тобто, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23.10.2019 у справі №922/3537/17, право іпотеки фактично припиниться, що, відповідно, призведе до неможливості внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про іпотеку на спірне нерухоме майно та відновлення майнових прав ТОВ «ФК «Поліс»;
- в оскаржуваній ухвалі суд зазначає про відсутність доказів на підтвердження необхідності застосування заходів забезпечення позову, проте на самому початку заяви про забезпечення позову було зазначено, що всі докази, що підтверджують відповідні обставини, приєднані до позовної заяви;
- доказом ( далі вказує позивач) у рамках заяви мав би бути саме той доказ, який можна побачити та потримати в руках, наприклад, оголошення про продаж майна. Проте суд не враховує, що у відповідача існує можливість змінити власника майна  в інший спосіб, без будь-якого офіційного чи публічного оголошення про це;
- при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд мав би оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, а також мав би застосувати та дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення;
- господарський суд при прийнятті оскаржуваного судового рішення мав би виходити не лише з концепції: «що довів/доказав позивач», а й самостійно дослідити та врахувати можливість виконання та ефективність потенційного позитивного рішення суду;
- зважаючи на історію спірного майна та дії, які вчинялися на шкоду кредиторам, цілком логічним є той факт, що відповідач здійснить відчуження майна;
- запропонований позивачем захід забезпечення позову є абсолютно співмірним заявленим вимогам, жодним чином не завдає шкоди правам та інтересам відповідача або будь-яких третіх осіб, не впливає на право користування вказаним майном, а отже і не впливає на діяльність відповідача чи будь-яких третіх осіб. Відсутність такого заходу забезпечення позову не забезпечить ефективний захист або поновлення порушених прав позивача.
Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не надано. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України)).

Рух справи викладено у наявних у матеріалах справи ухвалах суду апеляційної інстанції. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Господарського суду Харківської області від 19.01.2023 у справі №922/191/23 та призначено судове засідання на   04.04.2023 о 09:30 год. 
У судовому засіданні 04.04.2023 представник позивача (у режимі відеоконференції) підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені, надав пояснення щодо необхідності забезпечення позову. 
Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив. Через систему «Електронний суд» та на електронну адресу суду (із накладенням кваліфікованого електронного підпису) надав клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги з огляду на необхідність ознайомлення з матеріалами справи. В обґрунтування клопотання зазначено, що 27.03.2023 між ТОВ «Івера» та адвокатом Головко А.І. було укладено договір про надання правової допомоги. Про існування справи №922/191/23 відповідач дізнався лише 03.04.2023, коли отримав від Господарського суду Харківської області конверт, у вмісті якого була ухвала-повідомлення від 24.03.2023 у справі №922/191/23 про призначення судового засідання на 21.04.2023 о 10:00год. Попередніх ухвал у справі №922/191/23, апеляційної скарги, заяви про забезпечення позову, жодного іншого документу ТОВ «Івера» не отримувало.
Позивач заперечив проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. 
Розглянувши вищевказане клопотання відповідача, судова колегія відмовила у його задоволенні з огляду на наступне. При зверненні до Східного апеляційного господарського суду з розглядуваною апеляційною скаргою ТОВ "ФК "Поліс" надано докази направлення цінним листом (опис вкладення до цінного листа, накладну та фіскальний чек) копії апеляційної скарги з додатками (у тому числі копія позовної заяви та копія заяви про забезпечення позову) 31.01.2023 (згідно з відтиском поштового штемпеля, наявним на описі вкладення у цінний лист) на юридичну адресу ТОВ «Івера» (61045, м. Харків, пров. Отакара Яроша, буд.20, корпус 2, кв.25). Східним апеляційним господарським судом на зазначену юридичну адресу ТОВ «Івера» направлено копію ухвали від 21.02.2023 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду. Поштове відправлення повернулося на адресу суду 21.03.2023 із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті приписів ч.7 ст.120 ГПК України, з огляду на відсутність заяви відповідача про зміну місця проживання (реєстрації), є належним повідомленням останнього про дату, час та місце судового засідання. Судовою колегією, разом з іншим, враховано, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а також прийнято до уваги обмеженість нормами процесуального права строку розгляду апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції.            

Дослідивши матеріали оскарження ухвали, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову ТОВ "ФК "Поліс" зазначає наступне. 
16.01.2008 між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ БАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" (далі - ПАТ "ВТБ Банк"; банк) та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ; позичальник; іпотекодавець; боржник) був укладений кредитний договір №15.59-00/08-СК (далі - кредитний договір). Згідно вказаного правочину позичальник отримав від банку грошові кошти у розмірі 213  248,00 доларів США 00 центів.
16.01.2008 з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір №15.59-00/08-ДІ01, який зареєстрований в реєстрі за №112 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л. (далі - договір іпотеки). Згідно з п.1.3 зазначеного договору предметом іпотеки є нежитлова будівля літ. "А-1", загальною площею 268,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - предмет іпотеки; нерухоме майно).
16.01.2008 на підставі договору іпотеки в Державному реєстрі іпотек був зареєстрований запис про іпотеку від 16.01.2008 за реєстраційним номером обтяження 5855610 (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 з Державного реєстру іпотек: реєстраційний номер іпотеки: 6406219,16.01.2008 14:12:57, далі - запис про іпотеку).
16.01.2008 на підставі договору іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна була зареєстрована заборона на нерухоме майно від 16.01.2008 за реєстраційним номером обтяження 5855597 (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження: 6406170, 16.01.2008 14:08:51, далі - запис про заборону).
За твердженнями заявника, ОСОБА_2 не виконував належним чином зобов`язання, передбачені кредитним договором.

23.12.2008 ухвалою Господарського суду Харківської області прийнято до розгляду заяву ФОП Васильєва О.Б.,  порушено провадження у справі про банкрутство  №Б-39/203-08, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та накладено арешт на все майно.
30.12.2008 постановою Господарського суду Харківської області ФОП Васильєва О.Б. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
17.04.2009 постановою Харківського апеляційного господарського суду, залишеною в силі постановою Вищого господарського суду України від 22.07.2009, постанову Господарського суду Харківської області від 30.12.2008 по справі №Б-39/203-08 скасовано, провадження у справі про банкрутство припинено.
31.12.2010 ухвалою Господарського суду Харківської області у справі №Б-50/271-10 заяву ФОП Васильєва О.Б. прийнято до розгляду, порушено провадження у справі про його банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та накладено арешт на все майно.
01.03.2011 постановою Господарського суду Харківської області ФОП Васильєва О.Б. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
06.10.2011 постановою Харківського апеляційного господарського суду постанову Господарського суду Харківської області від 01.03.2011 по справі №Б-50/271-10 скасовано, провадження у справі про банкрутство припинено.
21.06.2013 Виконавчим комітетом Харківської міської ради проведено державну реєстрацію змін до засновницького договору Повного товариства "Батура і Компанія", затвердженого рішенням загальних зборів учасників, протокол від 17.06.2013 №3, з якого вбачається, що учасником товариства є, зокрема, ФОП Васильєв О.Б.
11.12.2013 ухвалою Господарського суду Харківської області у справі №922/4956/13 порушено провадження у справі про банкрутство Повного товариства «Батура і Компанія» за його заявою в порядку ст.95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
24.12.2013 постановою Господарського суду Харківської області у справі №922/4956/13 визнано Повне товариство "Батура і Компанія" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
30.05.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., відповідно до ст.75 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та на підставі акта про передання права власності на куплене нерухоме майно від 30.05.2014 і протоколу №7 про проведення відкритих торгів у формі аукціону, складеного Товарною біржею "Ресурс-інформ" від 30.05.2014, видано свідоцтво (зареєстровано в реєстрі за №859), яким посвідчується право власності Лісовця Максима Сергійовича (податковий номер НОМЕР_1 ) на нерухоме майно, що складається з нежитлової будівлі літ. "А-1", загальною площею 268,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яке було придбане ОСОБА_1 за 109  069, 90 грн., що раніше належало Васильєву О.Б.
30.05.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., на підставі вищевказаного свідоцтва, вчинено запис про право власності №5855590, зареєстровано право власності Лісовця М.С. на вищевказані приміщення.
Заявник вказує а те, що іпотечне майно відчужено арбітражним керуючим без припинення іпотеки і без згоди іпотекодержателя з посиланням на здійснення процедури банкрутства.
30.10.2015 ухвалою Господарського суду Харківської області у справі №922/4956/13 були скасовані обтяження, накладені на майно, яке належить, або раніше належало учаснику Повного Товариства "Батура О.В. і Компанія" ФОП Васильєву О.Б. (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна:
- номер запису про іпотеку 5855610, зареєстровано на підставі іпотечного договору №15.59-00/08-ДІ01 від 16.01.2008 №112, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л.;
- номер запису про обтяження 5855597, зареєстровано на підставі іпотечного договору №15.59-00/08-ДІ01 від 16.01.2008 №112, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л.;
- реєстраційний №6406170, зареєстровано 16.01.2008 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л. на підставі Іпотечного договору №15.59-00/08ДІ01, 112, 16.01.2008. Об`єкт обтяження: інше, нежитлова будівля літ. "А.-1", загальною площею 268,5 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН 7131097. 
Як стверджує заявник, Лісовець М.С. набув права власності на вказане іпотечне майно незважаючи на наявність у реєстрі записів про іпотеку та обтяження .
14.12.2015 державним реєстратором Харківського районного управління юстиції Михайловою Я.О. на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 у справі №922/4956/13 було припинено обтяження №5855597, що було зареєстровано 16.01.2008 на підставі іпотечного договору №15.59-00/08-ДІ01, а також декілька інших обтяжень №5855604, №5855608, №5855599 та №5855593 щодо арешту нерухомого майна, які були накладені на підставі ухвал Дзержинського районного суду міста Харкова від 01.03.2010 у справі №2-489/10, від 03.04.2012 у справі №2011/1800/2012, постанови Дзержинського ВДВС ХМУЮ від 05.12.2012.
24.12.2015 державним реєстратором Харківського міського управління юстиції Кобиляцькою А.А. було припинено іпотеку (запис №5855610) на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 у справі №922/4956/13.
27.01.2016 право власності на предмет іпотеки зареєстроване як внесок до статутного капіталу ТОВ "ІВЕРА" (код ЄДРПОУ - 39029320) на підставі акту приймання-передачі та оцінки майна до статутного капіталу від 18.01.2016 (запис про право власності №13072502).
04.04.2016 постановою Харківського апеляційного господарського суду по справі №922/4956/13 ухвала Господарського суду Харківської області від 30.10.2015 у справі №922/4956/13 скасована, провадження у справі №922/4956/13 припинено. Підставою скасування 
18.11.2015 між ВАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ "ФК "Поліс" був укладений договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ (далі - договір про відступлення права вимоги). Окрім того, також була укладена додаткова угода №1 від 27.11.2015 до вказаного договору про відступлення права вимоги (далі - додаткова угода). На підставі зазначених документів ТОВ "ФК "Поліс" стало новим кредитором у зобов`язанні, яке виникло на підставі кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_2 
01.12.2015 між банком та ТОВ "ФК "Поліс" був укладений договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. та зареєстрований в реєстрі за №2225 (далі – договір про відступлення прав за договорами іпотеки). Відповідно до зазначеного вище договору банком були відступлені на користь ТОВ “ФК "Поліс" права вимоги до ОСОБА_2 за договором іпотеки. 
ТОВ "ФК "Поліс" стверджує, що враховуючи вищевикладене,  у ТОВ "Івера" є можливість безперешкодного продажу спірного майна третім особам, що суттєво ускладнить: 
-          судовий розгляд справи, оскільки позивачу необхідно буде подавати заяву про заміну відповідача, адже з урахуванням положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» діючий власник майна є належним відповідачем у справі; 
-          виконання вірогідного рішення суду про задоволення позову, оскільки у випадку, якщо майно буде відчужене власником ТОВ «Івера» у період, наприклад, набрання рішенням законної сили, то виконати його буде неможливо з підстав того, що Єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно буде містити відомості про іншого власника, у той час як у рішенні суду відображені відомості про ТОВ «Івера», як власника та іпотекодавця;
-          позивач фактично буде позбавлений права на ефективний судовий захист.

Судова колегія враховує наступне.
Положеннями ч.1 ст.2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України щодо дотримання справедливості, викладеною у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).
Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до ст.136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб, в тому числі, гарантувати ефективний захист, або поновлення порушених прав  або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Позов забезпечується, зокрема забороною відповідачу вчиняти певні дії (п.2 ч.1 ст.137 ГПК України); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору (п.4 ч.1 ст.137 ГПК України).
Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. 
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення або унеможливлення виконання рішення господарського суду, унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.4 ст.137 ГПК України). Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії.
Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
З наведеного вбачається, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Поліс» про вжиття заходів забезпечення позову, Господарський суд Харківської області дійшов висновку про те, що заявником не надано достатніх належних та допустимих доказів існування обставин, що є підставою для обґрунтованого припущення, що в разі невжиття заходів до забезпечення позову можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. За висновками суду, заявником не надано достатніх доказів вчинення відповідачем дій, які спеціально чи фактично спрямовані на відчуження майна. 
Однак, судова колегія не погоджується із вищевказаними висновками місцевого господарського суду та зазначає наступне. 
Оскільки позивач звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення (якщо вони будуть задоволені) не вимагатиме примусового виконання. У цьому випадку відсутні підстави для застосування та дослідження такої підстави вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. У цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
До того ж в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, у постановах Верховного Суду від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 13.05.2021 у справі  №916/2761/20, від 07.09.2022 у справі №910/18997/21, які не були враховані Господарським судом Харківської області при ухваленні оскаржуваного судового рішення. 
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. До того ж законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Вище за тестом постанови викладені обставини, якими ТОВ «ФК «Поліс» обґрунтовує заяву про вжиття заходів забезпечення позову. На підтвердження викладених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову обставин, позивачем до позовної заяви долучені відповідні докази. 
Із загального аналізу наведених позивачем обставин Східний апеляційний господарський суд враховує, що на цей час відсутній запис в державному реєстрі обтяжень з відомостями про іпотеку спірного майна та про позивача, як іпотекодержателя. Неодноразові спроби відчуження спірного нерухомого майна, здійснені пов`язаними між собою особами дають підстави вважати, що спірне майно може бути відчужене ТОВ «Івера» у період розгляду справи №922/191/23, або під час набрання рішенням законної сили (у разі задоволення позовних вимог судом). 
За таких обставин, обґрунтованим є  посилання позивача на потенційну можливість подальшого відчуження спірного майна, що створить перешкоди у можливості ефективного захисту і поновлення порушених прав позивача (якщо судом буде встановлено такі обставини).

Судом першої інстанції не враховано, що у відповідача існує можливість змінити власника майна без будь-якого офіційного чи публічного оголошення про це, про що обґрунтовано вказує заявник.
Отже, обґрунтованим є припущення позивача про те, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист і поновлення його порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду. Крім того, на переконання судової колегії, відчуження майна третій особі суттєво ускладнить розгляд справи та може вплинути на його результат. 
Східний апеляційний господарський суд погоджується з твердженнями апелянта, як обґрунтованими припущеннями, відносно того, що у справі №922/191/23 необхідним є убезпечення майна від можливої реалізації його на користь інших осіб, які фактично можуть навіть не володіти інформацією про перебування майна в іпотеці.
Відповідно до ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Частиною 4 ст.334 Цивільного кодексу України унормовано, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши зміст заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позовної заяви та наданих позивачем документів на підтвердження викладених у заяві про життя заходів забезпечення позову обставин, судова колегія вважає за необхідне заборонити державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно спірного майна, оскільки такі заходи, як адекватні до заявленого позовних вимог, забезпечать поновлення прав позивача, у разі задоволення позову.
Обраний захід забезпечення позову, на думку судової колегії, є співмірним, оскільки  його застосування не здійснить будь-якого негативного майнового впливу на господарську діяльність відповідача, але дає змогу досягти балансу інтересів сторін. Забезпечення позову жодним чином не завдасть шкоди правам та інтересам відповідача або будь-яких третіх осіб, не призведе до заподіяння збитків відповідачу, не обмежить право відповідача на користування цим майном, а отже і не вплине негативно на господарську діяльність відповідача чи будь-яких третіх осіб. У свою чергу, відсутність такого заходу забезпечення позову може унеможливити ефективний захист або поновлення порушених/оспорюваних прав позивача у разі можливого позитивного рішення суду.  
За змістом апеляційної скарги ТОВ «ФК «Поліс» наголошує на тому, що Господарський суд Харківської області не звернув уваги на обґрунтування позовних вимог, а саме на обставину недобросовісності власників майна, яка сама по собі має стати підставою для застосування заходів забезпечення позову. Згідно з твердженнями апелянта, наявність недобросовісного зв`язку між первісним іпотекодавцем - ОСОБА_2 та подальшими власниками майна — ОСОБА_1 та ТОВ «Івера» є однією із підстав позову та предметом доказування в рамках цієї справи. 
У свою чергу, судом апеляційної інстанції відхиляються вищевказані посилання скаржника, оскільки під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Враховуючи вищевикладене Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що Господарський суд Харківської області при винесенні оскаржуваної ухвали не з`ясував усіх обставин, зазначених позивачем у заяві про вжиття заходів забезпечення позову, не надав належної оцінки документам, які подавались ТОВ «ФК «Поліс» разом із названою заявою, та, як наслідок, зробив помилкові висновки про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Зазначене є підставою для скасування ухвали Господарського суду Харківської області від 19.01.2023 у справі №922/191/23 з прийняттям нового рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову. Доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, отже, наявні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу позивача задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 19.01.2023 у справі №922/191/23 скасувати.
Прийняти нове рішення.
Заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.
Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 268,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 374073563101.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 07.04.2023 

Головуючий суддя                                                                    О.Є. Медуниця

Суддя                                                                                           О.В. Стойка  

Суддя                                                                                           Д.О. Попков