Постанова 
Іменем України
 
20 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 331/4208/18
провадження № 61-2349св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя Міністерства оборони України,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2021 року у складі судді Антоненко М. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А.. Крилової О. В., Бєлки В. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя (далі - КЕВ м. Запоріжжя) про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання протиправними дій КЕВ м. Запоріжжя щодо проведення тарифно-кваліфікаційної атестації, визнання протиправним та скасування протоколу № 1 (висновку) тарифно-кваліфікаційної комісії КЕВ м. Запоріжжя щодо невідповідності займаній посаді та звільнення, стягнення заробітної плати, компенсації по заробітній платі та середнього заробітку.
На обґрунтування позову посилалася на таке.
З 04 травня 2012 року вона працювала у КЕВ м. Запоріжжя на різних посадах. 
Наказом КЕВ м. Запоріжжя від 30 липня 2013 року № 166 її переведено на посаду економіста виробничого відділення 1 категорії 9 розряду.
З 30 квітня 2015 року до 30 вересня 2016 року на вимогу адміністрації КЕВ м. Запоріжжя, крім основних посадових обов`язків, вона безкоштовно виконувала обов`язки бухгалтера фінансово-економічного відділення. 
Наказом КЕВ м. Запоріжжя від 21 червня 2018 року № 73 їй безпідставно оголошено догану за невиконання посадових обов`язків, низьку виконавчу дисципліну, систематичне невиконання наказів начальника КЕВ м. Запоріжжя, розпоряджень начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління м. Дніпро, оскільки вона не вчиняла будь-яких дисциплінарних проступків та належно виконувала свої посадові обов`язки згідно з посадовою інструкцією.
Крім того, вказаним незаконним наказом зобов`язано комісію з вирішення індивідуальних трудових суперечок винести на розгляд питання та надати висновки, пропозиції щодо систематичного невиконання нею ( ОСОБА_1 ) наказів начальника КЕВ м. Запоріжжя, а також тарифно-кваліфікаційну комісію КЕМ м. Запоріжжя провести стосовно неї тарифно-кваліфікаційну атестацію. 
Згідно з протоколом від 23 червня 2018 року № 1 тарифно-кваліфікаційна комісія КЕВ м. Запоріжжя надала пропозиції щодо переведення ОСОБА_1 на іншу посаду або звільнення її на підставі пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Проведення атестації відбулося з порушенням діючого законодавства, а отже, є незаконним. Вона належно виконувала покладені на неї обов`язки бухгалтера 9 розряду щодо ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 113 «Малоцінні необоротні матеріальні активи». 
Висновки щодо її невідповідності займаній посаді є безпідставними, оскільки з метою передачі знань та вмінь з бухгалтерського обліку, фінансової та статистичної звітності вона здійснює викладацьку діяльність у Запорізькому центрі перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, за що неодноразово отримувала подяки від Запорізької обласної державної адміністрації.  
За час роботи у КЕВ м. Запоріжжя вона неодноразово зверталася до керівництва з приводу несвоєчасно нарахованої та/або виплаченої заробітної плати, однак всі її звернення залишилися невирішеними. 
Крім того, бухгалтерський облік та фінансову звітність за «непорушними запасами» на вимогу начальника КЕВ м. Запоріжжя вона безоплатно вела з 30 липня 2013 року до 15 серпня 2018 року.
Наказом КЕВ м. Запоріжжя від 14 серпня 2018 року № 220 її незаконно звільнено з роботи за порушення трудової дисципліни. 
Посилаючись на те, що наказ про її звільнення є незаконним та таким, що винесений з особистих мотивів адміністрації КЕВ м. Запоріжжя, оскільки вона не вчиняла будь-яких дисциплінарних проступків, не порушувала правил трудової дисципліни та належно виконувала свої посадові обов`язки, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила: 
визнати незаконним та скасувати пункти 1-4 наказу від 21 червня 2018 року № 73, протокол № 1 (висновок) засідання тарифно-кваліфікаційної комісії КЕВ м. Запоріжжя, протокол № 2 засідання комісії з вирішення трудових суперечок КЕВ м. Запоріжжя,наказ від 14 серпня 2018 року № 220; 
поновити її на роботі на посаді економіста 1 категорії 9 тарифного розряду; скасувати запис у трудовій книжці від 15 серпня 2018 року № 47 про її звільнення; 
стягнути з відповідача заробітну плату, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
Короткий зміст рішень судів
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачка не надала суду жодного доказу на спростування висновків, викладених в акті про результати службового розслідування від 20 червня 2018 року.
На підставі зазначеного акта службового розслідування працівнику Збройних Сил України (далі - ЗСУ) ОСОБА_1 , за низьку виконавчу дисципліну, систематичне невиконання наказів начальника КЕВ м. Запоріжжя, оголошено догану (наказ КЕВ м. Запоріжжя від 21 червня 2018 року № 73). 
Суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що застосовуючи до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді догани, відповідач урахував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, а також попередню роботу працівника, згідно з вимогами статті 149 КЗпП України. Тобто дотримався вимог трудового законодавства. 
Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ОСОБА_1 тривалий час, в порушення посадової інструкції та наказів начальника КЕВ від 08 червня 2016 року № 68, від 13 березня 2018 року № 20 не передала до бухгалтерії документи за субрахунком 113 (1113), що призвело до недостовірності відомостей, які заносяться до книги «Журнал-головна», та фінансової звітності в цілому. 
Викладені тарифно-кваліфікаційною комісією в протоколі від 23 червня 2018 року № 1 та комісією з вирішення індивідуальних трудових суперечок КЕВ у протоколі № 2 від 25 червня 2018 року висновки відповідають фактичним обставинам справи. 
Надалі за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, позивачку було звільнено. 
Перевіряючи дотримання відповідачем вимог трудового законодавства щодо звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, суди виходили з того, що з наказом начальника КЕВ м. Запоріжжя від 14 лютого 2018 року за невиконання посадових обов`язків, порушення строків здачі щорічної звітності (4 КЕУ), згідно з пунктом 4 розділу 8 Табеля термінових донесень з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення військ, ОСОБА_1 оголошено догану.  
На час винесення наказу від 21 червня 2018 року № 73, яким ОСОБА_1 оголошено догану, наказ від 14 лютого 2018 року №14 не втратив юридичної сили.
З огляду на зазначене, суди дійшли висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої відбулося з дотриманням норм трудового законодавства.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю147 КЗпП України, не врахували, що з 30 липня 2013 року вона обіймала посаду економіста виробничого відділу 1 категорії 9 розряду, а ведення бухгалтерського обліку із субрахунку 113 не належить до її трудових обов`язків.
Суд першої інстанції, з яким помилково погодився апеляційний суд, не звернув уваги на те, що згідно з пунктом 2 наказу від 08 червня 2016 року «Про передачу ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 113» її зобов`язано надати до 11 серпня 2016 року тимчасово виконувачу обов`язків начальника КЕВ м. Запоріжжя Бутенко В. К. документацію із субрахунку 113. Проте усі документи були обревізовані зовнішньою перевіркою, яка проводилася у 2016 році та мали підпис ревізора. Отже, дисциплінарне стягнення за вказані порушення накладено поза межами місячного строку, передбаченого частиною першою статті 148 КЗпП України.
Наказ від 21 червня 2018 року № 73 про накладення на неї дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема у ньому не зазначено коли та в чому конкретно полягає порушення нею трудових обов`язків, що саме вимагав відповідач. 
Суди не врахували, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Відповідач пропустив місячний строк для її звільнення. 
Крім того, відповідач не виконав ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2020 року про витребування доказів, які мали значення для правильного вирішення справи, а суд не застосував до нього заходів процесуального примусу. Зазначене призвело до порушення прав позивачки на судовий захист та неправильного вирішення справи. 
Суди не дослідили рівень кваліфікації фахівців атестаційної комісії та категорії працівників, які підлягають атестації та періодичність її проведення.
За своєю правовою природою наказ КЕВ м. Запоріжжя від 30 квітня 2015 року є угодою між нею та відповідачем про суміщення професій (посад), проте суди не дослідили порядок нарахування їй ( ОСОБА_1 ) заробітної плати за суміщення професій та структуру заробітної плати інших працівників, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17, від 09 грудня 2021 року у справі № 127/5266/20, від 27 травня 2020 року у справі № 539/4752/18-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 441/571/17; недослідження зібраних у справі доказів. 
У травні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від КЕВ м. Запоріжжя, у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволенні, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а надалі звільнення на підставі частини третьої статті 40 КЗпП України, відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2022 року відкрито касаційнепровадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389, пункту 3 частини третьої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Встановлені судами обставини
Суди встановили,ОСОБА_3 з 04 травня 2012 року працювала у КЕВ м. Запоріжжя на різних посадах. 
Наказом начальника КЕВ м. Запоріжжя від 30 липня 2013 року № 166 її переведено на посаду економіста виробничого відділення 1 категорії 9 розряду.
Наказом начальника КЕВ м. Запоріжжя від 30 квітня 2015 року № 42 за економістом виробничого відділення працівником ЗСУ ОСОБА_1 закріплено ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 113, наказ доведено до її відома під підпис.
Наказом тимчасово виконувача обов`язків начальника КЕВ м. Запоріжжя Бутенка В. К. від 08 серпня 2016 року № 68 передано ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 113 бухгалтеру ОСОБА_4 . 
Зобов`язано ОСОБА_1 , передати на затвердження тимчасово виконувача обов`язків начальника КЕВ м. Запоріжжя Бутенку В. К. належно оформлену документацію за субрахунком 113 до 11 серпня 2016 року.  
ОСОБА_1 зазначений наказ не виконала, оскільки 10 жовтня 2016 року передала лише залишки військового майна (оргтехніка та комп`ютерна техніка, яка обліковувалася за субрахунком 113, в цьому списку була відсутня) станом на 01 жовтня 2016 року. Інші документи надавалися поступово протягом півтора року. 
18 січня 2018 року бухгалтер ОСОБА_5 повідомила начальника КЕВ м. Запоріжжя Завальнюка Р. І. про те, що в ході проведення інвентаризації матеріальних цінностей встановлено, що відсутні оборотні відомості (форма - З-11) за період 2014-2016 років на комп`ютерну техніку, а саме: монітори, клавіатури, комп`ютерні миші, мережеві фільтри та на матеріали і меблі. Станом на 01 січня 2018 року не передані документи за третій квартал 2016 року економістом ОСОБА_1 бухгалтеру ОСОБА_4 . Фактично передано лише залишки матеріальних цінностей на складах. За підзвітами облік не вівся та матеріали не передавалися від економіста ОСОБА_1 до бухгалтера ОСОБА_4 . Остання повідомила, що вона неодноразово зверталася до економіста ОСОБА_1 , однак станом на 18 січня 2018 року документи у повному обсязі не передані. Комп`ютерна техніка поставлена на облік як автоматизоване робоче місце (далі - АРМ) та закріплена за підзвітними особами. Економіст ОСОБА_1 відмовилася підписати звіт. АРМ рахується за головним бухгалтером.
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_5 просила зобов`язати економіста ОСОБА_1 надати або відновити оборотні відомості за встановленою формою 3-11 за весь період ведення обліку запасів, відновити облік за підзвітними особами та взяти у підзвіт АРМ, на якому вона працює. 
16 лютого 2018 року бухгалтер ОСОБА_4 звернулася до головного бухгалтера працівника ЗСУ ОСОБА_6 , у якому вона просила у наказному порядку витребувати документи в економіста ОСОБА_1 . 
Наказом начальника КЕВ м. Запоріжжя Завальнюка Р.І. від 13 березня 2018 року № 20 продовжено передачу економістом ОСОБА_1 ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 1113 (113) за період з липня до вересня 2016 року та оборотні відомості форми З-11 до 27 березня 2018 року.
29 березня 2018 року головний бухгалтер ОСОБА_6 повідомила начальника КЕВ м. Запоріжжя про те, що станом на 29 березня 2018 року економістом ОСОБА_1 передано меморіальні ордери 9, 17 за період з липня до вересня 2016 року, які нею ( ОСОБА_6 ), як головним бухгалтером не підписані, а тому всі наведені показники за субрахунками у книзі «Журнал-головна» не проведені у тому періоді, за який надано документацію, що призводить до викривлення звітності та бухгалтерського обліку в цілому. Оборотні відомості (форма 3-11) не надані взагалі. Економістом ОСОБА_1 ведення обліку не здійснювалося належним чином, що призвело до недостовірності звітності. 
Наказом начальника КЕВ м. Запоріжжя Завальнюка Р. І. від 11 червня 2018 року № 64 економісту виробничого відділення працівнику ЗСУ ОСОБА_1 продовжено термін виконання наказу від 13 березня 2018 року № 20 «Про передачу ведення бухгалтерського обліку» до 18 червня 2018 року.
Наказом начальника КЕВ м. Запоріжжя Завальнюка Р. І. від 19 червня 2018 року № 70 призначено проведення службового розслідування за фактом невиконання економістом ОСОБА_1 пункту 2 наказу начальника КЕВ м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року № 64 щодо передачі оформлених належним чином оборотних відомостей форми З-11 до 18 червня 2018 року.
Згідно з актом про результати службового розслідування від 20 червня 2018 року запропоновано за низьку виконавчу дисципліну, систематичне невиконання наказів начальника КЕВ м. Запоріжжя від 13 березня 2018 року № 20, від 05 серпня 2016 року № 68, працівнику ЗСУ ОСОБА_1 оголосити догану; винести на розгляд комісії по трудовим суперечкам питання щодо систематичного невиконання економістом ОСОБА_1 наказів начальника КЕВ м. Запоріжжя; винести на розгляд атестаційної комісії питання щодо відповідності економіста ОСОБА_1 займаній посаді. 
Наказом начальника КЕВ м. Запоріжжя від 21 червня 2018 року № 73 економісту  ОСОБА_1 оголошено догану за невиконання посадових обов`язків, низьку виконавчу дисципліну, систематичне невиконання наказів начальника КЕВ м. Запоріжжя, розпоряджень начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління м. Дніпро. 
Зобов`язано комісію з вирішення індивідуальних трудових суперечок винести на розгляд питання щодо систематичного невиконання ОСОБА_1 наказів начальника КЕВ м. Запоріжжя, а також тарифно-кваліфікаційну комісію КЕВ м. Запоріжжя провести стосовно неї тарифно-кваліфікаційну атестацію.
ОСОБА_1 не погодилась із зазначеним наказом. Ознайомлена з його змістом 22 червня 2018 року, у присутності інженера з кадрів ОСОБА_7 .
Згідно з протоколом від 23 червня 2018 року № 1 засідання тарифно-кваліфікаційної комісії КЕВ м. Запоріжжя економіст виробничого відділення працівник ЗСУ ОСОБА_1 - відповідає кваліфікаційним вимогам; виконує не в повному обсязі посадові обов`язки.  
Комісія надала пропозиції щодо переведення ОСОБА_1 на іншу посаду або звільнення її на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.
Із зазначеним протоколом ОСОБА_1 була ознайомлена 25 червня 2018 року під підпис.
У протоколі від 25 червня 2018 року № 2 засідання комісії з вирішення індивідуальних трудових суперечок КЕВ м. Запоріжжя зазначено, що згідно з наказом від 20 квітня 2015 року № 42 на економіста виробничого відділення працівника ЗСУ ОСОБА_1 покладено ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 113 без оплати, суміщення, сумісництва. З наказом вона ознайомлена під підпис без зауважень. Згідно з розрахунковими листками вона щомісячно отримувала надбавку за напруженість у роботі у розмірі 50 відсотків та премії у різних розмірах. 
Із висновком комісії, викладеним у зазначеному протоколі, позивачка не погодилась. Ознайомилася з його змістом 10 липня 2018 року.
14 серпня 2018 року головний бухгалтер ОСОБА_6 повідомила тимчасово виконуюча обов`язків начальника КЕВ м. Запоріжжя ОСОБА_8   про те, що станом на 14 серпня 2018 року ОСОБА_1 не привела документи за субрахунком 113 у відповідність та не надала їх до фінансово-економічного відділення. Крім того, наказами від 05 грудня 2014 року № 131, від 25 грудня 2015 року № 138, від 30 грудня 2016 року № 128, від 27 листопада 2017 року № 125 на економіста ОСОБА_1 покладено відповідальність за облік майна номенклатури «НЗ», вона не надала меморіальних ордерів для відображення господарських операцій в книзі «Журнал-головна».
Наказом тимчасово виконувача обов`язків начальника КЕВ м. Запоріжжя ОСОБА_8 від 14 серпня 2018 року № 220 ОСОБА_1 звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі частини третьої статті 40 КЗпП України. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Щодо вирішення вимог про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
У справах, у яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю.
Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. 
Відповідно до положень статей 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. 
Правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідача визначено основні обов`язки працівників, умови праці, робочий час та час відпочинку, стягнення за порушення трудової дисципліни, відповідальність за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, положень внутрішніх нормативних документів та вимог трудового законодавства. 
Перевіряючи правомірність застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани, суди виходили з того, що відповідно до наказу начальника КЕВ м. Запоріжжя від 30 квітня 2015 року № 42 за економістом виробничого відділення ОСОБА_1 було закріплено ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 113, наказ доведено до її відома під підпис. Заперечень з приводу неможливості виконання зазначених обов`язків позивачка не висловлювала.
Згідно з підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 Колективного договору КЕВ м. Запоріжжя Міністерства оборони України на 2017-2019 рік цей колективний договір є правовим актом, який регулює соціально-трудові відношення у КЕВ м. Запоріжжя.
Відповідно до пункту 2.3 Колективного договору у разі тимчасової відсутності працівника, на якого покладено виконання певної трудової функції, виконання такої функції може бути доручено іншому працівнику з відповідною додатковою оплатою за письмовим наказом керівника відділу. 
Згідно з підпунктами 3.1.1, 3.1.2 пункту 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників КЕВ м. Запоріжжя, затверджених начальником КЕВ м. Запоріжжя Завальнюком Р. І. 18 липня 2017 року (далі - Правила), працівник зобов`язаний: виконувати обов`язки, покладені на нього трудовим договором, цими Правилами та іншими законодавчими та нормативними актами; виконувати накази, розпорядження та доручення роботодавця.
Відповідно до пункту 7.1 Правил порушення трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання з вини працівника, покладених на нього трудових обов`язків тягне за собою застосування заходів дисциплінарного та суспільного впливу, а також застосування інших заходів, передбачених чинним діючим законодавством України. 
Згідно з пунктами 7.2 Правил за порушення трудової дисципліни може бути застосовано один із таких заходів стягнення: догана; звільнення. 
Відповідно до матеріалів справи наказом тимчасово виконувача обов`язків начальника КЕВ м. Запоріжжя Бутенка В. К. від 08 серпня 2016 року № 68 передано ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 113 бухгалтеру ОСОБА_4 . 
Зобов`язано ОСОБА_1 передати на затвердження тимчасово виконувача обов`язків начальника КЕВ м. Запоріжжя Бутенку В. К. належно оформлену документацію за субрахунком 113 до 11 серпня 2016 року.  
Надалі строк виконання зазначеного наказу неодноразово продовжувався. Згідно з наказом начальника КЕВ м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року № 64 його продовжено до 18 червня 2018 року.
Згідно з актом про результати службового розслідування від 20 червня 2018 року, комісією встановлено невиконання економістом ОСОБА_1 пункту 2 наказу начальника КЕВ м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року № 64 щодо передачі оформлених належним чином оборотних відомостей за субрахунком 113 форми З-11 .
Зазначені порушення стали підставою для винесення відповідачем 21 червня 2018 року наказу № 73 про застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у виді догани.
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 про неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17, колегія суддів виходить з такого. 
У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17, зазначено, що під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
У вказаній справі, Верховний Суд зазначив, що: «Виходячи з встановлених судами обставин справи та враховуючи, що наказ від 12 жовтня 2017 року 
№ 1-Д «Про оголошення догани ОСОБА_1 » прийнятий на підставі недотримання позивачем вимог наказу від 14 вересня 2016 року № 7 «Про затвердження Інструкції з організації охорони, пропускного та внутрішньо-об`єктового режимів», який втратив чинність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки оголошення догани роботодавцем на підставі наказу, який втратив чинність, є неприпустимим.
Наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема у ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків.
За обставинами справи встановлено, що роботодавець виявив певні упущення у роботі підпорядкованого позивачу підрозділу 29 серпня 2017 року, про що свідчить зміст службових та пояснювальних записок (а. с. 70-81). Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дисциплінарне стягнення за указані порушення накладено поза межами місячного строку, який визначений частиною першою статті 148 КЗпП України. Апеляційний суд, не погоджуючись із висновком суду першої в цій частині помилково виходив з того, що порушення трудової дисципліни є триваючим».
Водночас у справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій, надавши належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, встановили, що ОСОБА_1 допустила невиконання посадових обов`язків, низьку виконавчу дисципліну, систематичне невиконання наказів начальника КЕВ м. Запоріжжя про, а тому дійшли обґрунтованого висновку, що наказ відповідача про накладення на неї дисциплінарного стягнення у виді догани прийнятий з дотриманням вимог статей 147-149 КЗпП України, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання його незаконним та скасування.
Посилання у касаційній скарзі на те, що у наказі від 21 червня 2018 року № 73 не зазначено коли та в чому конкретно полягає порушення заявницею трудових обов`язків, є необґрунтованими, оскільки зі змісту оскаржуваного наказу випливає, що догана оголошена за результатами проведеного службового розслідування стосовно передачі оборотних відомостей форми 
З-11 працівником ЗСУ ОСОБА_9 працівнику ЗСУ ОСОБА_4 до 18 червня 2018 року, проведеного на підставі наказу від 19 червня 2018 року № 70 «Про проведення службового розслідування», наказу від 21 листопада 2017 року «Про затвердження порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України».
Ураховуючи наведене, висновки суду першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, про відповідність наказу від 21 червня 2018 року № 73 вимогам трудового законодавства, не суперечать висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року № 554/9493/17 щодо застосування статей 147-149 КЗпП України.
Щодо вирішення вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
З передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Подібні за змістом висновки, викладено у постановах Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі 740/4649/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 757/62971/19-ц, від 20 січня 2020 року у справі № 466/150/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 345/472/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 760/4126/18.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 161/6283/16-ц Верховний Суд зробив висновок про те, що суд, вирішуючи спір, повинен з`ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов`язків позивачем передувало його звільненню. При системному аналізі трудового законодавства потрібно дійти висновку, що порушення трудової дисципліни вважається систематичним, якщо працівник, який мав дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни (яке з нього не зняте або не втратило юридичного значення зі спливом часу), порушив її знову. Вирішуючи такий спір, суд повинен перевірити законність попередніх стягнень, оскільки тільки правомірно накладені стягнення можуть ураховуватися і бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
У справі, що переглядається, суди встановили, що позивачка двічі протягом 2018 року притягувалася до дисциплінарної відповідальності у виді догани за невиконання посадових обов`язків, а саме: 
1) наказом начальника КЕВ м. Запоріжжя від 14 лютого 2018 року № 14 за результатами проведення службового розслідування за невиконання посадових обов`язків, порушення строків здачі щорічної звітності (4 КЕУ) згідно з пунктом 4 розділу 8 табелю термінових донесень з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення військ ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді догани. 
Зазначений наказ ОСОБА_1 оскаржила у судовому порядку (справа № 331/3561/18). Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу КЕВ м. Запоріжжя від 14 лютого 2018 року № 14 відмовлено. 
2) Наказом начальника КЕВ м. Запоріжжя від 21 червня 2018 року № 73 ОСОБА_1 оголошено догану за невиконання посадових обов`язків, низьку виконавчу дисципліну, систематичне невиконання наказів начальника КЕВ м. Запоріжжя, розпоряджень начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління м. Дніпро.
У постанові Верховного Суду від 09 грудня 2021 року, на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, у справі № 127/5266/20 зазначено, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
З передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
У зазначеній справі Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції про відсутність вини позивача у незавершені позивачем у встановлений роботодавцем строк завдання, оскільки отримавши від генерального директора в січні 2019 року доручення, одразу (в лютому) повідомив його про неможливість виконання його в строки, вказані в дорученні, проте генеральний директор, нічим не мотивуючи, не погодив перенесення строків виконання доручення, отже, керівництво підприємства не вживало дієвих заходів, направлених на швидке та якісне виконання ОСОБА_1 наданого йому доручення.
Натомість у справі, що переглядається, позивачка не посилалась і суди не встановили, що вона повідомила роботодавця про неможливість виконання його наказу з приводу передачі належним чином оформлених документів за субрахунком 113. 
У поясненнях (т. 1, а. с. 70), які є аналогічними доводам позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, позивачка вказувала на те, що вона дійсно відповідальна за ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 113, але заробітну плату за виконання зазначених обов`язків вона не отримувала. Крім того, станом на 30 вересня 2016 року ведення оборотних відомостей за субрахунком 113 жодним нормативно-правовим актом не передбачено. 
Відхиляючи наведені посилання заявниці, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що за період виконання позивачкою обов`язків з ведення бухгалтерського обліку за субрахунком 113 вона отримувала заробітну плату, надбавку за напруженість у роботі у розмірі 50 відсотків та премії у різних розмірах.
Крім того, ведення оборотних відомостей за субрахунком 113 здійснюється за формою З-11 та застосовується в бюджетних установах для звірки даних складського та бухгалтерського обліку, згідно з наказом Державного казначейства України «Про затвердження типових форм обліку та списання запасів бюджетних установ та інструкції про їх складання» від 18 грудня 2000 року № 962/5183 із змінами і доповненнями, внесеними наказом Державного казначейства України від 28 січня 2002 р року № 12, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з пунктом 7.3 Правил звільнення як дисциплінарне стягнення може бути застосоване у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором, посадовою інструкцією, цими Правилами, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.
Суди встановили, що 14 серпня 2018 року головний бухгалтер ОСОБА_6 повідомила тимчасово виконувача обов`язків начальника КЕВ м. Запоріжжя ОСОБА_8   про те, що незважаючи на застосовані до ОСОБА_1 дисциплінарні стягнення, станом на 14 серпня 2018 року вона не привела документи за субрахунком 113 у відповідність та не надала їх до фінансово-економічного відділення. Крім того, наказами від 05 грудня 2014 року № 131, від 25 грудня 2015 року № 138, від 30 грудня 2016 року № 128, від 27 листопада 2017 року № 125 на економіста ОСОБА_1 покладено відповідальність за облік майна номенклатури «НЗ», вона не надала меморіальних ордерів для відображення господарських операцій в книзі «Журнал-головна» (рапорт від 14 серпня 2018 року).
Наказом тимчасово виконувача обов`язків начальника КЕВ м. Запоріжжя ОСОБА_8 від 14 серпня 2018 року № 220 ОСОБА_1 звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі частини третьої статті 40 КЗпП України. 
Підставами звільнення зазначено: наказ начальника КЕВ від 14 лютого 2018 року № 14, наказ начальника КЕВ від 21 червня 2018 року № 73, рапорт начальника фінансово-економічного відділу - головного бухгалтера Левченко В. Є. від 14 серпня 2018 року. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 належно не виконувала покладені на неї трудові обов`язки, у зв`язку з чим наказами КЕВ м. Запоріжжя від 14 лютого 2018 року № 14, від 21 червня 2018 року № 73 притягувалася до дисциплінарної відповідальності, проте вжиті заходи не дали позитивних наслідків, оскільки вона й надалі не виконувала розпоряджень роботодавця, що й стало підставою для її звільнення, яке відбулося з дотриманням роботодавцем вимог пункту 3 частини першої статті 40, статей 147, 148 КЗпП України.
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач пропустив місячний строк для її звільнення є безпідставними, оскільки 14 серпня 2018 року головний бухгалтер ОСОБА_6 повідомила керівництво КЕВ м. Запоріжжя про невиконання ОСОБА_1 розпоряджень роботодавця, що в тому числі, стало підставою для її (позивачки) звільнення з 15 серпня 2018 року. 
Посилання заявниці на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 539/4752/18-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 441/571/17 не заслуговують на увагу, оскільки у касаційній скарзі заявниця не обґрунтувала, застосування яких саме норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у вказаних постановах, як не навела і самих висновків Верховного Суду. 
Узагальнюючи наведене, встановивши систематичне невиконання позивачкою без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, до якої раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, підстав для скасування яких немає, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку дотримання відповідачем трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 . 
Оскільки звільнення позивачки відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка є похідною вимогою від вимог про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі.
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не виконав ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2020 року про витребування доказів, які мали значення для правильного вирішення справи, а суд не застосував до нього заходів процесуального примусу Верховний Суд відхиляє з огляду на таке. 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 2008 вересня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено.
Витребувано у КЕВ. М. Запоріжжя такі документи: штат 45/004 КЕВ м. Запоріжжя, затверджений на 2016 рік; кошториси та плани асигнувань на 2018 рік; накази щодо виплати додаткової заробітної плати працівникам 2015-2018 роки; накази щодо участі ОСОБА_1 у складі комісій зі службових розслідувань за 2015-2018 роки.
Відповідно до матеріалів справи 01 жовтня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи доказів: копії витягів з наказів щодо участі ОСОБА_1 у складі комісії зі службових розслідувань; копія штату № 45/004, затвердженого у 2012 році. 
Також, відповідач вказав, що кошторис, план асигнувань на 2018 рік та накази щодо виплати додаткової заробітної плати у 2015-2018 роках є у матеріалах справи (т. 2, а. с. 32-37; т. 2, а. с. 81-112).
Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи касаційної скарги про недослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій належно дослідили зібрані у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин та норми права, які підлягали застосуванню.
Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди заявниці з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи, законність та обґрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростовано.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м Запоріжжя від 14 липня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
 
                                                                                                                        А. С. Олійник
 
                                                                                                                        О. В. Ступак