Справа № 465/8008/22                                Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/536/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       08 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В.,
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, у приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року в складі судді Кузя В.Я. у справі за заявою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за розподіл природного газу,-
встановив:
У грудні 2022 року заявник АТ "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення суми боргу за розподіл природного газу ОСОБА_1 у сумі 783,13 грн. та 248,10 грн. судового збору.
Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" до ОСОБА_1 щодо видачі судового наказу про стягнення суми боргу за спожитий природний газ.
Роз`яснено заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Ухвалу суду оскаржив АТ «Львівгаз», вважає ухвалу незаконною.
В апеляційній скарзі зазначає, що між АТ «Львівгаз» та ОСОБА_1 укладено договір розподілу природного газу на умовах типового - затвердженого постановою НКРЕ КП від 30.09.2015 № 2498, оскільки договір є публічним, тому відсутність паперового договору не свідчить про відсутність договірних відносин між сторонами.
Фактом вчинення споживачем будь яких дій є споживання природного газу, що підтверджується довідкою про фінансовий стан абонента, а саме щомісячною зміною показників лічильника та оплатою боргу.
Тарифи на послугу з розподілу природного газу прямо зазначені у заяві про видачу судового наказу та у постанові НКРЕ КП від 22.12.2021 № 2759.
Вважає, що судом застосований надмірний формалізм у даній справі, що позбавило заявника права на звернення до суду, у цьому контексті покликається на судову практику та те, що ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України «Державної уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації» не є нормативним актом, а відтак джерелом права, яке застосовується судом.
Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким заяву про видачу судового наказу задовольнити повністю. Здійснити розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться, що свідчить про безпідставність вимог апеляційної скарги в цій частині.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).
За частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно із ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.
Відповідно до ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, крім іншого, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості(п. 3 ч. 1 цієї статті).
Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.
Як беззаперечно вбачається із матеріалів справи, звертаючись із заявою про видачу судового наказу АТ «Львівгаз» просить видати судовий наказ, яким стягнути з боржника ОСОБА_1 борг за розподіл природного газу у сумі 783,13 грн. та 248,10 грн. судового збору (а.с. 1-2).
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої станції виходив з того, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання житлових послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг, також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.
При цьому, із поданих матеріалів заяви, заявником не додано до заяви про видачу судового наказу договорів про надання житлово-комунальних послуг, укладених із боржником, не зазначено тарифи за відповідні періоди, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг, документів, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.
Крім цього, покликаючись на ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України «Державної уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації», такою затвердженні вимоги до оформлювання документів», зазначає, що заявник відповідних вимог не дотримався та звернувся до суду із заявою, додавши документи, виготовлені неналежним шрифтом, які є нечитабельними та не засвідченими, що також ускладнює їх дослідження.
Враховуючи наведене, суд прийшов висновку про відмову у видачі судового наказу.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів виходить із такого.
За змістом ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Як зазначалося вище, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Частиною 2 цієї статті зазначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Іншими словами, наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).
Так, вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені у ст. 163 ЦПК України.
Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Частиною 3 ст. 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 168ЦПК України у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.
У статті 165 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:
1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;
2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;
3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;
4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;
5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;
6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;
7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;
8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;
9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції відмовив у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України - із заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
У даному випадку, визначальним для правильного застосування норм процесуального права та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у цивільних справах, є саме наявність укладеного між сторонами у письмовій (електронній) формі договору, а не фактичне існування договірних відносин, оскільки така обставина належить до предмета доказування та іншого порядку цивільного судочинства.
Так, згідно із статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
В свою чергу, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу заявник АТ "Львівгаз" надав суду такі документи: оригінал розрахунку заборгованості за розподілений природній газ; оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору; копію акту інвентаризації об`єктів побутового споживача № LV003365 від 07.10.2022; копію Акту обстеження, роздруківку Типового договору розподілу природного газу побутовим споживачам, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498; копію довіреності адвоката АТ «Львівга» Турчиняка Я.І.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Турчиняка Я.І.; копію заяви про видачу судового наказу для боржника з додатками.
Складений уповноваженими особами суду Акт про відсутність будь якого із перелічених документів чи загалом усіх, у матеріалах справи відсутній.
При цьому, договір розподілу природного газу між АТ "Львівгаз" та боржником ОСОБА_1 укладено на умовах типового - затвердженого постановою НКРЕ КП від 30 вересня 2015 року № 2498, оскільки такий є публічним та розміщений на веб - сайті АТ "Львівгаз", тому долучення письмової копії такого до заяви про видачу судового наказу не вимагається.
Так, відповідно до п. 7 гл. 3 розділу VI Кодексу газорозподільчих систем, затвердженого постановою НКРЕ КП від 30.09.2015 №2494, фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплати рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Крім того, аналіз змісту статті 165 ЦПК України свідчить про те, що така не передбачає такої підстави для відмови у видачі судового наказу, як порушення заявником ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України «Державної уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації».
Більше того, відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про стандартизацію», національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах. Національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.
Джерела права, які застосовуються судом встановлені статтею 3 ЦПК України. Частиною першою та другою цієї статті передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.
Стандарт в розумінні статті 1 Закону України «Про стандартизацію» є нормативним документом, що встановлює для загального і неодноразового використання правила, настанови або характеристики щодо діяльності чи її результатів, та спрямований на досягнення оптимального ступеня впорядкованості в певній сфері, проте він не є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, а отже і джерелом права, яке застосовується судом.
Відтак, твердження суду про нечитабельність тексту заяви є необґрунтованими.
Не може залишитися поза увагою суду і те, що у порушення ч. 5 ст. 165 ЦПК України суддя не звертався до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу є передчасним, що свідчить про підставність доводів апеляційної скарги у цій частині, та помилковість висновків місцевого суду.
Натомість, що стосується вимоги апеляційної скарги АТ «Львівгаз» про ухвалення судом апеляційної інстанції нового судового рішення про задоволення заяви та видачу судового наказу, то у задоволенні такої необхідно відмовити, оскільки апеляційної інстанції не наділений такими повноваженнями. 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, таку необхідно задовольнити частково, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
При цьому, з огляду на те, що суд апеляційної інстанції у цій справі скасував судове рішення з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" - задовольнити частково.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку не оскаржується.

Повний текст постанови складений 08 червня 2023 року.

Головуючий:                                                                   А.В. Ніткевич

Судді:                                                                         С.М. Бойко

С.М. Копняк