ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року	Львів	Справа № 300/5452/22 пров. № А/857/4377/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року (головуючий суддя Боршовський Т.І., м.Івано-Франківськ) у справі №300/5452/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

26.12.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач 2), в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 092350005180 від 22.06.2022 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до загального страхового стажу роботу: у ТОВ “Шаімській нафтосервісній компанії” на посаді токар 5-го і 6-го розряду у період з 01.01.2004 по 12.01.2007; у ТОВ “Управління бурових робіт № 1” на посаді токар 6-го розряду у період з 13.01.2007 по 30.06.2007; у ТОВ “Стройнафтосервіс” на посаді токар у період з 13.03.2008 по 20.05.2009; у ТОВ “Спецнафтосервіс” на посаді токар у період з 21.05.2009 по 30.06.2009, з 14.10.2009 по 31.03.2010; у ТОВ “Ямалнафтосервіс” на посаді токар у період з 07.04.2010 по 29.07.2011, з 19.10.2011 по 08.06.2012; у ТОВ “Інноваційні технології енергетики” на посаді токар з 09.06.2012 по 31.10.2014; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 з 11.05.2022 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV.
Позов обґрунтовує тим, що позивач 17.06.2022 звернувся, через веб-портал, до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої ГУ ПФУ в Рівненській області прийняло рішення № 092350005180 від 22.06.2022 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком. Вказане рішення відповідача 2 мотивовано тим, що в позивача відсутній необхідний страховий стаж, передбачений статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Позивач вважає зазначену відмову в призначенні пенсії за віком протиправною, оскільки ним подано пенсійному органу трудову книжку, яка підтверджує необхідний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за віком. Вказує на те, що відповідач безпідставно не взяв до уваги відомості про періоди його роботи в російській федерації, оскільки ним надано пенсійному органу довідки роботодавців про заробітну плату, в яких міститься інформація про сплату страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації. Таким чином в ГУ ПФУ в Рівненській області відсутні підстави для не зарахування позивачу періодів з 01.01.2004 по 12.01.2007, з 13.01.2007 по 30.06.2007, з 13.03.2008 по 20.05.2009, з 21.05.2009 по 30.06.2009, з 14.10.2009 по 31.03.2010, з 07.04.2010 по 29.07.2011, з 19.10.2011 по 08.06.2012, з 09.06.2012 по 31.10.2014 до страхового пільгового стажу.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 092350005180 від 22.06.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 11.05.2022 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2004 по 12.01.2007, з 13.01.2007 по 30.06.2007, з 13.03.2008 по 20.05.2009, з 21.05.2009 по 30.06.2009, з 14.10.2009 по 31.03.2010, з 07.04.2010 по 29.07.2011, з 19.10.2011 по 08.06.2012, з 09.06.2012 по 31.10.2014.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив,   що рішення ГУ ПФУ в Рівненській області № 092350005180 від 22.06.2022 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком прийнято у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу: є 24 роки 6 місяців 2 дні при необхідних 29 років. До страхового стажу не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 в російській федерації, оскільки відсутня інформація від відповідно пенсійного фонду російської федерації про сплату страхових внесків. З цих же підстав, не враховані й довідки ТОВ “Ямалнафтосервіс” від 08.06.2012 № 213, № 214, № 215, ТОВ “Спецнафтосервіс” від 31.03.2010, ТОВ “Інноваційні технології енергетики” від 19.05.2014 № 46 та від 31.10.2014 № 213. Звертає увагу, що законодавством України, як і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 17.06.2022 до через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України НОМЕР_1 ; трудову книжку НОМЕР_2 ; довідку ТОВ “Шаімській нафтосервісній компанії” від 12.04.2007 № 37 про заробітну плату, яка враховується для обрахунку пенсії; довідку ТОВ “Спецнафтосервіс” від 20.05.2009 про заробітну плату, яка враховується для обрахунку пенсії; довідку ТОВ “Стройнафтосервіс” від 20.05.2009 про роботу в районах Крайньої Півночі; довідку ТОВ “Спецнафтосервіс” від 31.03.2010 про заробітну плату, яка враховується для обрахунку пенсії; довідку ТОВ “Спецнафтосервіс” від 31.03.2010 про роботу в районах Крайньої Півночі; довідку ТОВ “Ямалнафтосервіс” від 08.06.2012 № 213 про заробітну плату; довідку ТОВ “Ямалнафтосервіс” від 08.06.2012 № 214 про роботу в районах Крайньої Півночі; довідку ТОВ “Інноваційні технології енергетики” від 19.09.2014 № 46 про заробітну плату; довідку ТОВ “Інноваційні технології енергетики” від 31.10.2014 № 213 про роботу в районах Крайньої Півночі.
22.06.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняло рішення № 092350005180 про відмову в призначенні пенсії. Рішення відповідача 2 № 092350005180 від 22.06.2022 про відмову в призначенні пенсії мотивоване тим, що страховий стаж позивача становить 24 роки 6 місяців 2 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 20.03.1988 по 22.06.1988, оскільки записи до трудової книжки НОМЕР_2 від 15.07.1980 внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відсутня підстава запису про звільнення з роботи. Не зараховано періоди роботи згідно записів № 17-34 (з 01.01.2004) до трудової книжки НОМЕР_2 від 15.07.1980, оскільки відсутня інформація від відповідного фонду РФ про сплату страхових внесків. Заявником надані довідки, для підтвердження роботи в районах Крайньої Півночі: від 08.06.2012 № 213, № 214, № 215 ТОВ “Ямалнафтосервіс”, від 31.03.2010 ТОВ “Спецнафтосервіс”, ТОВ “Інтехенерго” від 19.05.2014 № 46 та від 31.10.2014 № 213, згідно яких неможливо врахувати періоди роботи до стажу, оскільки відсутня інформація від відповідного фонду РФ про сплату страхових внесків.
Листом від 29.06.2022 № 0900-0213-8/21696 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області направило позивачу рішення ГУ ПФУ в Рівненській області № 092350005180 від 22.06.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Вважаючи протиправним дії відповідачів, позивач звернувся з позовом до суду першої інстанції.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями ч. 2  ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон № 1058-IV).
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.
Відповідно до з частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком від 17.06.2022 досяг віку 60 років. Згідно рішення ГУ ПФУ в Рівненській області № 092350005180 від 22.06.2022 про відмову позивачу в призначення пенсії за віком, страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 6 місяців 2 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 20.03.1988 по 22.06.1988, оскільки записи до трудової книжки НОМЕР_2 від 15.07.1980 внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відсутня підстава запису про звільнення з роботи. Також, не враховано періоди роботи згідно записів № 17-34 (з 01.01.2004) до трудової книжки НОМЕР_2 від 15.07.1980, оскільки відсутня інформація від відповідного фонду РФ про сплату страхових внесків. Заявником надані довідки, для підтвердження роботи в районах Крайньої Півночі: від 08.06.2012 № 213, № 214, № 215 ТОВ “Ямалнафтосервіс”, від 31.03.2010 ТОВ “Спецнафтосервіс”, ТОВ “Інтехенерго” від 19.05.2014 № 46 та від 31.10.2014 № 213, згідно яких неможливо врахувати періоди роботи до стажу, оскільки відсутня інформація від відповідного фонду РФ про сплату страхових внесків.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивача вказаних вище періодів роботи на території російської федерації слугувала обставина не підтвердження сплати страхових внесків за дані періоди до пенсійного фонду російської федерації.
Щодо цього, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 15.07.1980, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 14.03.2001 прийнятий на роботу в прокатно-ремонтний цех бурового обладнання, труб і турбобуров токарем 5 розряду вахтовоекспедиційним методом роботи у ТОВ “Шаімській нафтосервісній компанії”; з 01.10.2004 переведений токарем турбобуров 6 розряду в цьому ж цеху; з 12.01.2007 звільнений в порядку переводу в УБР № 1; з 13.01.2007 прийнятий по переводу із ТОВ “Шаімській нафтосервісній компанії” в прокатно-ремонтний цех бурового обладнання, труб і турбобуров токарем 6 розряду вахтовим методом в ТОВ «Управління бурових робіт № 1»; з 30.06.2007 звільнений у зв`язку з закінченням строку трудового; з 13.03.2008 прийнятий в цех ремонту та прокату електропогрузочних установок в ТОВ «Стройнафтосервіс»; з 20.05.2009 розірваний трудовий договір за власним бажанням працівника; з 21.05.2009 прийнятий токарем по вахтовому методу роботи в ТОВ «Спецнафтосервіс»; 30.06.2009 розірваний трудовий договір за власним бажанням працівника; з 14.10.2009 прийнятий токарем по вахтовому методу роботи в ТОВ «Спецнафтосервіс»; 30.06.2009 розірваний трудовий договір за власним бажанням працівника; з 07.04.2010 прийнятий токарем по вахтовому методу роботи в ТОВ «Ямалнафтосервіс»; 29.07.2011 розірваний трудовий договір за власним бажанням працівника; з 19.10.2011 прийнятий токарем по вахтовому методу роботи в ТОВ «Ямалнафтосервіс»; 08.06.2012 розірваний трудовий договір у зв`язку з переводом в ТОВ “Інтехенерго”; з 09.06.2012 прийнятий токарем по вахтовому методом по переводу з ТОВ «Ямалнафтосервіс»; 31.10.2014 розірваний трудовий договір за власним бажанням працівника.
Згідно з статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII (Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (Інструкція № 58) встановлено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки «Відомості про роботу» пишеться: «прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».
Колегія  суддів зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 заповнена відповідно до вимог Інструкції № 58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн»" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Апеляційний суд вказує, що наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями Закону № 1058-ІV.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, прийнятого 09.07.2003 за № 1058-IV (Закону № 1058) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої, другої та четвертої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно частини першої статті 3 Закону № 1788 право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Статтею 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій     працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до статті 66 Закону № 1788 до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 року № 2464-IV (Закон № 2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Разом з тим, відповідно до абзацу третього статті 3 Федерального закону «Про трудові пенсії в Російській Федерації» від 17.12.2001 № 173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в Російській Федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами Російської Федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором Російської Федерації.
Відповідно до статті 22 Федерального закону № 167-Ф3 від 15.12.2001 “Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації” передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території Російської Федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території Російської Федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян Російської Федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.
Федеральним законом «Про внесення змін в окремі законодавчі акти Російської Федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди» від 03.12.2011 № 379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 федерального закону «Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації» №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону. Статтею 9 цього федерального закону передбачено, що він вступає в силу з 01.01.2012.
Пунктом 1 статті 11 федерального закону російської федерації № 400-ФЗ від 28.12.2013 передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в пенсійний фонд російської федерації.
Таким чином, обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет пенсійного фонду російської федерації виник з 01.01.2012.
Апеляційний суд звертає увагу, що законодавством України і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. При чому, колегія суддів наголошує, що такий обов`язок щодо сплати страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії за іноземних громадян, зокрема й громадян України, саме до пенсійного фонду російської федерації виник у страхувальників лише з 01.01.2012.
Відповідно до статті 26 Закону № 2464 посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.
Відповідно до частини шістнадцятої статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача. При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Отже, працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі № 373/2265/16-а.
З матеріалів справи вбачається, що разом із заявою від 17.06.2022 про призначення пенсії за віком позивач надав органу Пенсійного фонду України такі документи про періоди його роботи на території російської федерації: довідку ТОВ “Шаімській нафтосервісній компанії” від 12.04.2007 № 37 про заробітну плату, яка враховується для обрахунку пенсії за період з січня 2002 року по грудень 2006 року, яка містить відомості про те, що із заробітної плати позивача проведено відрахування до Пенсійного фонду російської федерації; довідку ТОВ “Спецнафтосервіс” від 20.05.2009 про заробітну плату, яка враховується для обрахунку пенсії за період з березня 2008 року по березень 2009 року; довідку ТОВ “Стройнафтосервіс” від 20.05.2009 про роботу в районах Крайньої Півночі, в якій зазначено, що відомості про заробітну плату передані в Управління пенсійного фонду російської федерації та існування страхового свідоцтва державного пенсійного страхування; довідку ТОВ “Спецнафтосервіс” від 31.03.2010 про заробітну плату, яка враховується для обрахунку пенсії за період з листопада 2009 року по березень 2010 року; довідку ТОВ “Спецнафтосервіс” від 31.03.2010 про роботу в районах Крайньої Півночі в якій зазначено, що відомості про заробітну плату передані в Управління пенсійного фонду російської федерації та існування страхового свідоцтва державного пенсійного страхування; довідку ТОВ “Ямалнафтосервіс” від 08.06.2012 № 213 про заробітну плату, яка враховується для обрахунку пенсії за період з березня 2011 року по грудень 2011 року; довідку ТОВ “Ямалнафтосервіс” від 08.06.2012 № 214 про роботу в районах Крайньої Півночі з 07.04.2010 по 29.07.2011, в якій зазначено, що відомості про заробітну плату передані в Управління пенсійного фонду російської федерації та існування страхового свідоцтва державного пенсійного страхування; довідку ТОВ “Ямалнафтосервіс” від 08.06.2012 № 215 про роботу в районах Крайньої Півночі за період з 19.10.2011 по 08.06.2012, в якій зазначено, що відомості про заробітну плату передані в Управління пенсійного фонду російської федерації та існування страхового свідоцтва державного пенсійного страхування; довідку ТОВ “Інноваційні технології енергетики” від 19.09.2014 № 46 про роботу в районах Крайньої Півночі, яка враховується для обрахунку пенсії за період з вересня 2012 року по квітень 2014 року; довідку ТОВ “Інноваційні технології енергетики” від 31.10.2014 № 213 про роботу в районах Крайньої Півночі, в якій зазначено, що відомості про заробітну плату передані в Управління пенсійного фонду російської федерації та існування страхового свідоцтва державного пенсійного страхування.
Записи в трудовій книжці НОМЕР_2 від 15.07.1980 та вищевказані довідки підтверджують факт офіційного працевлаштування позивача в періоди з 01.01.2004 по 12.01.2007, з 13.01.2007 по 30.06.2007, з 13.03.2008 по 20.05.2009, з 21.05.2009 по 30.06.2009, з 14.10.2009 по 31.03.2010, з 07.04.2010 по 29.07.2011, з 19.10.2011 по 08.06.2012, з 09.06.2012 по 31.10.2014 та факт сплати роботодавцями ОСОБА_1 податків та обов`язкових платежів згідно законодавства російської федерації.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо неправомірності відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком, вищевказаних періодів його трудової діяльності в російській федерації.
Крім того, апеляційний суд наголошує, що відсутність інформації про сплату страхових внесків за певні періоди роботи жодним чином не підтверджує несплату таких внесків. Разом з тим, відсутність інформації від пенсійного органу російської інформації щодо підтвердження страхового стажу позивача за період з 01.01.2004 по 12.01.2007, з 13.01.2007 по 30.06.2007, з 13.03.2008 по 20.05.2009, з 21.05.2009 по 30.06.2009, з 14.10.2009 по 31.03.2010, з 07.04.2010 по 29.07.2011, з 19.10.2011 по 08.06.2012, з 09.06.2012 по 31.10.2014, не є підставою для неврахування вказаних періодів трудової діяльності до страхового стажу, що дає право ОСОБА_1 на призначення йому пенсії за віком.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 300/5452/22 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний