ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" квітня 2023 р.                     Справа№ 910/10424/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Тарасенко К.В. 
 
Розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агропродукт" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10424/22 (суддя Плотницька Н.Б., м. Київ)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Санвіт-Холдінг" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агропродукт" 
про стягнення 236 551,29 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,- 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Санвіт-Холдінг"  (далі - позивач/ТОВ "Санвіт-Холдінг") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агропродукт" (далі - відповідач/ТОВ "ТК "Агропродукт") про стягнення 236  551,29 грн, у тому числі 113  920,14 грн пені, 12  360,27 грн, 3% річних та 110  270,88 грн інфляційних втрат.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки №45 від 10.12.2021 не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано 113  920,14 грн пені, 12  360,27 грн 3% річних та 110  270,88 грн інфляційних втрат, на загальну суму 236  551,29 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10424/22 позов задоволено повністю. 
Присуджено до стягнення з ТОВ "ТК"Агропродукт" на користь ТОВ "Санвіт-Холдінг" пеню в розмірі 113 920,14 грн, 3 % річних в розмірі 12 360,27 грн, інфляційні втрати в розмірі 110 270,88 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 548,27 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд встановив факт невиконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого товару, що є порушенням умов договору та є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм  статті 625 Цивільного кодексу України  та застосування відповідальності відповідно до умов пункту 7.3. договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із прийнятим рішенням, ТОВ "ТК"Агропродукт" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10424/22 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Санвіт-Холдінг" відмовити в повному обсязі.
Зокрема, узагальненні доводи скаржника зводяться до того, що:
- поза увагою місцевого господарського суду залишилися п. 6..3. договору поставки №45 від 10.12.2021 за умовами якого сторони погодили умови оплати протягом 14 календарних днів з дати отримання покупцем товару згідно з затвердженою заявою та у відповідності до умов договору;
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку  про те, що період прострочення розпочався 19.02.2022, залишивши поза увагою той факт, що остання поставка товару була здійсненна 15.02.2022 та положення п. 6.3. договору поставки №45 від 10.12.2021;
Посилаючись, зокрема,  лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 та те, що відповідач є експортною компанією (експорт курячої продукції), що підтверджується відповідними контрактами, зберіганням у холодильних приміщеннях продукції , що у  свою чергу викликає велике споживання електроенергії, та, відповідно, непомірну сплату рахунків за неї, скаржник вражає, що такі обставини є підставою для звільнення господарсько - правової відповідальності з вчинене останнім правопорушення.
Крім того скаржником у прохальній частині апеляційної скарги заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста від 28.12.2022 у справі №910/10424/22.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.
Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що позивач у строк, встановлений судом апеляційної інстанції, не подав відзив на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання позивачем відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2023 апеляційну скаргу ТОВ "ТК "Агропродукт" у справі №910/10424/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.
Апеляційна скарга ТОВ "ТК"Агропродукт" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 у справі вирішено витребувати матеріали справи №910/10424/22, а розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху відкласти до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.
06.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10424/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 . задоволено клопотання ТОВ "ТК "Агропродукт" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10424/22; відкрито апеляційне провадження у справі №910/10424/22; розгляд апеляційної скарги ТОВ "ТК"Агропродукт" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10424/22 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10424/22 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (повідомлення із електронною копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 про відкриття провадження у справі, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронні адреси учасників справи, зазначені в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом
Як убачається із матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 10.12.2021 між ТОВ "Санвіт-Холдінг", як постачальником  та ТОВ "ТК"Агропродукт", як покупцем укладено договір поставки № 45 (далі - Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити в порядку передбаченому даним договором гофропродукцію (далі - товар), асортимент, кількість, ціна якого визначена в специфікаціях.
Покупець зобов`язаний оплатити та прийняти товар в порядку передбаченому даним договором ( п. 2.3. Договору).
У п. 6.3. Договору сторони погодили умови оплати: протягом 14 календарних днів з дати отримання покупцем товару з гідно з затвердженою заявкою та у відповідності до умов договору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.08.2022 у справі №910/5547/22, яке ке набрало законної сили  30.11.2022, встановлено факт наявності у ТОВ "ТК"Агропродукт" заборгованості  за договором поставки №45 від 10.12.2021 в розмірі 683  182,40 грн, що виникла на підставі видаткових накладних №135 від 03.02.2022, № 189 від 15.02.2022 та №190 від 15.02.2022.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України   обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до п. 7.3. Договору у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки  НБУ від вартості несвоєчасно оплаченої партії товару за кожен день прострочення.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 113  920,14 грн пені, 12  360,27 грн  3% річних та 110  270,88 грн інфляційних втрат, нарахованих за загальний період прострочення з 19.02.2022 по 03.10.2022.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, рішення суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини ( п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.                                   
Відповідно до  ст. 193 ГК України   суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України     відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог  відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст. 599 ЦК України     передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.   610, ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Як вже вище було зазначено, місцевий господарський суд відповідно до матеріалів справи встановив факт виконання робіт позивачем, визначених умовами договору поставки №45 від 10.12.2021 та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, що в свою чергу не оспорюється відповідачем, і, відповідно є  підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм  ст. 625 ЦК України   та застосування відповідальності відповідно до умов пункту 7.3. договору.
У зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем поставленого товару, позивачем нараховано, зокрема, 12  360,27 грн  3% річних та 110  270,88 грн інфляційних втрат, нарахованих за загальний період прострочення з 19.02.2022 по 03.10.2022 на підставі ч. 2 ст. 625  ЦК України.
Положеннями 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2  ст. 625 ЦК України       нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18). Визначене ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Перевіривши здійснені позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 12  360,27 грн  та інфляційних втрат у розмірі 110  270,88 грн нарахованих за загальний період прострочення з 19.02.2022 по 03.10.2022, суд апеляційної дійшов висновку про те, що останній виконано вірно та є таким, що підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.
Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 113  920,14 грн за період з 19.02.2022 по 03.10.2022.
У розумінні ст. 230 ГК України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Крім того, ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Перевіривши здійснені позивачем розрахунок пені , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що останній виконано вірно та є таким, що відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пені у розмірі 113  920,14 грн. 
При цьому, доводи відповідача про те, що  місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку  про те, що період прострочення розпочався 19.02.2022, залишивши поза увагою той факт, що остання поставка товару була здійсненна 15.02.2022 судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки сторони у п. 6.3 договору погодили, що відповідач повинен здійснити оплату товару протягом 15 календарних днів, останнім днем виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару за видатковою накладною №135 від 03.02.2022 на суму 391  591,20 грн є  18.02.2022 року, за видатковою накладною №189 від 15.02.2022 року на суму 195  795,60 грн  є 02.03.2022 та за видатковою накладною №190 від 15.02.2022 року на суму  195  795,60 грн є 02.03.2022 року, з  у зв`язку з чим прострочення оплати за товар починається з 19.02.2022 року та з 03.03.2022 року відповідно.
Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що розрахунок пені здійснювання позивачем відповідно до кожної видаткової накладної  та з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених відповідачем в апеляційній скарзі
Оцінюючи доводи скаржника щодо звільнення його від відповідальності у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від28.02.2022 №2024/02.0-7.1 на який посилається заявник апеляційної скарги, визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.
Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями    30    34,    38,    39,    41    44,    53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою    статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі статей    14,    14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 відповідно до    Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (частина 2    статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Також, згідно з положеннями     статті 218 ГК України України    у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними     саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до п. 8.2. договору сторона, у якої створилися форс-мажорні обставини зобов`язана у термін не пізніше 5-ти днів з моменту їх наступу письмово повідомити іншу сторону з обов`язковим висновком Торгово-промислової палати України про наступ обставин.
В силу п. 8.3. Договору у випадку не повідомлення або несвоєчасного повідомлення, форс-мажорні обставини не звільняють винну сторону від відповідальності за невиконання зобов`язань Договору.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у cправі №910/15264/21 вказав наступне:
«  Верховний Суд звертає увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання.  Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.
Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше.  Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.
Позивач не надав жодних документів та доказів, чому повідомлення позивачем іншої сторони Договору (Міноборони) про наявність форс-мажорних обставин було зроблено із пропущенням 5-денного строку, встановленого Договором. Усі пояснення сторони стосувалися лише дати отримання сертифіката ТПП, а не дати повідомлення Міноборони про дію форс-мажорних обставин.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач вчасно не повідомив іншу сторону про виникнення форс-мажорних обставин.
Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор)».
Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення, має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у пункті 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21).
Таким чином, неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).
Водночас, відповідачем до матеріалів справи не надано доказів звернення до позивача із повідомленням про настання форс - мажорних обставин, у передбачений п.  п. 8.2. Договору строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної  палати  Касаційного господарського суду у постанові  від  19.08.2022  у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат  торгово-промислової палати,  який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду  від  14.02.2018 у справі №926/2343/16,  від  16.07.2019 у справі №917/1053/18 та  від  25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката  торгово-промислової палати  беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".
Крім того, апеляційний суд зауважує, що сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу в Україні автоматично не звільняє сторону  від  виконання будь-яких зобов`язань та  від  відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором. Війна як обставина непереборної сили звільняє  від  відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Однак, відповідачем не надано відповідних документів ТПП  України  щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором внаслідок непереборної сили, а також не надано до суду жодного доказу в підтвердження того, що обставини, на які останній  посилається, були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання за договором та саме яким чином вказані обставини перешкодили йому виконати зобов`язання за договором у встановлені терміни.
Посилання скаржника на  лист Торгово-промислової палати України  не є безумовним доказом наявності обставин непереборної сили за цих конкретних обставин і оцінюються в сукупності з усіма іншими доказами.
Крім того, відповідно до ч. 1  ст. 96 ЦК України  юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а ст.ст. 525, 526 даного Кодексу і ст. 193  ГПК України  унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог  Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
На переконання суду апеляційної інстанції, укладення відповідачем контрактів з іноземними підприємства на постачання товару (постачання курятини), зберігання у холодильних камерах товару та витрати на електроенергію за збереження цього товару не є підставою невиконання зобов`язання, тобто здійснення розрахунків з позивачем.
Інші наведені   доводи скаржника, викладені в поданій ним апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову, у зв`язку з його доведеністю та обґрунтованістю.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.  
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10424/22, та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "ТК"Агропродукт" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.203 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5 ст. 262 ГПК України, і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення  Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10424/22 підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10424/22 покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Агропродукт" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10424/22 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10424/22.
4. Справу  №910/10424/22 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Т.І. Разіна 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                К.В. Тарасенко