УХВАЛА
10 травня 2023 року 
м. Київ
справа №640/17351/19
адміністративне провадження № К/9901/23099/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Мартинюк Н. М.,
перевіривши заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №  640/17351/19 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення,
УСТАНОВИВ:
Постановою Верховного Суду від 20.04.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2020 і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020 скасовано, а справу направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду. У задоволені клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали на адресу Офісу Генерального прокурора стосовно суддів відмовлено.
03.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19.
Ухвалою Верховного Суду від 12.07.2022 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19, з огляду на те, що вона є чіткою за змістом, зрозумілою та не припускає кілька варіантів тлумачення, роз`яснення не потребує.
01.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 640/17351/19.
23.12.2022 ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного суду із заявою про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19.
Ухвалою Верховного Суду від 04.04.2023 заяву ОСОБА_1 від 01.08.2022 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 640/17351/19 повернуто без розгляду. Визнано зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_1 заяви від 23.12.2022 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №  640/17351/19. Заяву ОСОБА_1 від 23.12.2022 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №  640/17351/19 повернуто.
03.04.2023 до Верховного Суду від позивача надійшла заява від 02.04.2023 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19.
Крім того, 03.04.2023 до Верховного Суду від позивача надійшла заява (повторна) від 02.04.2023 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19.
05.04.2023 до Верховного Суду від позивача надійшли заяви від 04.04.2023 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19.
Ухвалою Верховного Суду від 10.04.2023 визнано зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_1 заяв від 02.04.2023 та від 04.04.2023 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №  640/17351/19 (К/9901/23099/20). Заяви ОСОБА_1 від 02.04.2023 та від 04.04.2023 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19 (К/9901/23099/20) повернуто.
13.04.2023 до Верховного Суду від позивача надійшла заява від 12.04.2023 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 та ухвали Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 640/17351/19.
Ухвалою Верховного Суду від 20.04.2023 повернуто заяву ОСОБА_1 від 12.04.2023 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 та ухвали Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 640/17351/19 (К/9901/23099/20) без розгляду.
20.04.2023 до Верховного Суду від позивача надійшла заява від 20.04.2023 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19 (К/9901/23099/20).
Тобто, ОСОБА_1 в черговий раз звернувся із заявою про роз`яснення судового рішення, в якій просить роз`яснити постанову Верховного Суду від 20.04.2021 в частині такого: 1) як слід розуміти висновок постанови від 20.04.2021: «Оскільки суд касаційної інстанції, за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 дійшов висновку щодо скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду, тобто вжив процесуальних заходів, передбачених статтею 349 КАС України, тому клопотання позивача про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає»?; 2) яким є юридичний зв`язок між твердженням постанови від 20.04.2021 про те, що оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду, тобто вжив процесуальних заходів, передбачених статтею 349 КАС України, то клопотання позивача про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає, та/із судженнями/засновками про норми ст. 249 та ст. 349 КАС України, а саме: «Відповідно до частин восьмої, дев`ятої статті 249 КАС України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати. Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що окрема ухвала суду є одним із інструментів механізму стримувань і противаг, превенції вчинення порушень закону, які адміністративний суд не може самостійно усунути шляхом вжиття належних заходів. Стаття 349 КАС України визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, а статтею 353 КАС України передбачено розгляду або на новий розгляд»?; 3) яким є юридичний процес виведення із суджень/засновків постанови від 20.04.2021 про норми ст. 249 та ст. 349 КАС України, а саме: «Відповідно до частин восьмої, дев`ятої статті 249 КАС України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати. Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що окрема ухвала суду є одним із інструментів механізму стримувань і противаг, превенції вчинення порушень закону, які адміністративний суд не може самостійно усунути шляхом вжиття належних заходів. Стаття 349 КАС України визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, а статтею 353 КАС України передбачено підстави для скасування судових рішень з направленням справи для продовження розгляду або на новий розгляд», умовиводу як нового знання про те, що «оскільки суд касаційної інстанції, за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 дійшов висновку щодо скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду, тобто вжив процесуальних заходів, передбачених статтею 349 КАС України, тому клопотання позивача про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає?; 4) якою за юридичною природою та правовим змістом є виведена постановою від 20.04.2021 взаємозалежність між умовиводом/висновком про те, що вимога про постановлення окремої ухвали стосовно суддів, які вчинили ряд злочинів, не підлягає задоволенню, із/та повноваженнями суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, а саме, що суд за наслідками розгляду касаційної скарги може: 1) залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у визначених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, визначених пунктами 1-6 частини першої цієї статті, передбаченими статтею 349 КАС України?
Згідно з наказом голови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.04.2023 № 67-кв судді Мельник-Томенко Ж. М., Жук А. В. та Мартинюк Н. М. перебували у відпустках з 24.04.2023 до 05.05.2023.
Розглядаючи зазначену заяву ОСОБА_1 , Верховний Суд виходить з такого.
Питання роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19 (К/9901/23099/20) вже вирішувалося касаційним судом, про що постановлено ухвалу від 12.07.2022 та про що достеменно відомо позивачу. Таке неодноразове звернення з відповідною заявою свідчить про незгоду позивача з судовим рішенням, проте механізм, визначений статтею 254 КАС України, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення.
У постанові Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19 (К/9901/23099/20) колегією суддів надано оцінку оскаржуваним у касаційному порядку ухвалі Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.04.2020 та постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020, з урахуванням обставин справи та вчинених позивачем процесуальних дій. Постанова Верховного Суду від 20.04.2021 є чіткою та зрозумілою, яка не припускає кілька варіантів тлумачення, у зв`язку з чим не було знайдено підстав для задоволення заяви позивача про роз`яснення судового рішення.
Питання, на які ОСОБА_1 хоче отримати роз`яснення у порядку статті 254 КАС України, поставлені ним у такому аспекті, що вимагають від суду додаткового обґрунтування вже прийнятого рішення, а це діючим законодавством не передбачено і є неприпустимим.
Крім цього, колегія суддів Верховного Суду зауважує, що роз`яснюються лише ті рішення, які підлягають виконанню.
Вказаний правовий висновок викладено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 234/17657/17.
Проте Верховний Суд, приймаючи постанову від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19 (К/9901/23099/20), нового рішення не приймав, а скасував рішення судів попередніх інстанцій та справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Також варто зауважити про те, що справа № 640/17351/19 після направлення її до суду першої інстанції для продовження розгляду вже розглянута судами першої та апеляційної інстанцій. Окрім того, зазначена справа переглянута судом касаційної інстанції. Так, постановою Верховного Суду від 06.10.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2021 залишено без змін.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктами 1, 2, 9 частини третьої статті 2 КАС України верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є одними з основних принципів адміністративного судочинства.
Пунктом 1 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.
Положенням частини першої статті 45 КАС України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої статті 45 КАС України).
За змістом частини другої статті 45 КАС України перелік дій, що суперечать завданню адміністративного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
Головною метою принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами є гарантування добросовісного використання учасниками справи своїх процесуальних прав, тобто з метою, для якої ці права надані, та у спосіб, визначений процесуальним законодавством, а також добросовісного виконання обов`язків, визначених законом або судом. Противагою добросовісності є зловживання процесуальними правами, яке має різні форми прояву та у кожному конкретному випадку потребує надання оцінки судом. Зловживанням процесуальними правами можуть бути визнані дії або бездіяльність учасника справи, які характеризуються ознакою видимої юридичної правомірності, однак використовуються з метою, що є протилежною або не відповідає тій, яку має переслідувати реалізація відповідного процесуального права або виконання обов`язку, визначеного законом або судом; сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій (бездіяльності), які складають зміст наданого процесуальним законодавством права (покладеного обов`язку), недобросовісно, у тому числі усупереч меті такого права або умисне використання процесуального права у спосіб, який суперечить завданню адміністративного судочинства, з метою обмеження можливості реалізації прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду або підриву довіри до судової гілки влади.
Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 від 20.04.2023, наведені в ній мотиви ґрунтуються виключно на його припущеннях та оціночних судженнях, а тому є безпідставними та свідчать про зловживання наданими законом процесуальними правами щодо повторного та з аналогічних підстав подання заяви про роз`яснення судового рішення.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 45 КАС України).
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення заяви  позивача від 20.04.2023 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №  640/17351/19 (К/9901/23099/20).
Керуючись статтями 44, 45, 248, 327, 256 КАС України, Верховний Суд, 
УХВАЛИВ:
Визнати зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_1 заяви від 20.04.2023 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №  640/17351/19 (К/9901/23099/20).
Заяву ОСОБА_1 від 20.04.2023 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19 (К/9901/23099/20) повернути.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко
А.В. Жук ,
Н.М. Мартинюк
Судді Верховного Суду