Номер провадження: 33/813/419/23
Номер справи місцевого суду: 495/8150/21 
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В. 
Доповідач Кравець Ю. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Кравця Ю.І., при секретарі судового засідання Гасановій Л.Я.к., розглянувши апеляційну скаргузахисника ОСОБА_1 разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.05.2022 року, відносно:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
- про накладення стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч.2 ст. 126 КУпАП,
установив

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., а також стягнутий судовий збір у розмірі 496,20 грн.
Судом 1-ої інстанції встановлені наступні обставини: 20.09.2021 року о 01:20 год. ОСОБА_2 керував транспортним засобом, автомобілем марки «Mercedes-Benz» д/з НОМЕР_1 , по вулиці Ушакова, місто Білгород-Дністровський, Одеська область, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою приладу «Драгер» ARBN-0637 та фіксувався на нагрудну камеру: тест №533 від 20.09.2021 року, результат огляду становить 0.66 % проміле.
20.09.2021 року інспектор ВРПП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області відносно ОСОБА_2 склав адміністративний протокол серії ДПР18 №168240 за ч.1 ст. 130 КУпАП.
За результатами розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.2 ст. 126 КУпАП встановлено наступне.
20.09.2021 року о 01:20 год. ОСОБА_2 керував транспортним засобом, автомобілем марки «Mercedes-Benz» д/з НОМЕР_1 , по вулиці Ушакова, місто Білгород-Дністровський, Одеська область, без посвідчення водія, тобто не маючи права керуванням таким транспортним засобом.
20.09.2021 року поліцейський ВРПП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області відносно ОСОБА_2 склав адміністративний протокол серії ДПР18 №168140 за ч.2 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, ОСОБА_2 вчинив два адміністративні правопорушення передбачені ч.1 130, ч.2 ст. 126 КУпАП.
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, адвокат Шаркевич Я.В. подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, захисник Шаркевич Я.В. зазначив, що суд розглянув справу без його участі та участі ОСОБА_2 , копію судового рішення він отримав 08.02.2023 року, тому не мав можливості своєчасно його оскаржити. 
Вважаючи, що строк на подачу апеляційної скарги пропущений з поважної причини, він просить його поновити.
Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, вважаю, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи видно, що судовий розгляд у суді першої інстанції відбувся без участі захисника Шаркевича Я.В. та ОСОБА_2 , копія постанови отримана його представником – адвокатом Шаркевичем Я.В. 08.02.2023 року (а.п. 80).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 та його захисник були позбавлені можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.
Отже, зазначені причини пропуску строку на подачу апеляційної скарги можуть бути визнані поважними, тому він підлягає поновленню.
Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник Шаркевич Я.В. зазначив, що не погоджується з постановою суду першої інстанції з таких підстав:
- посилаючись на практику адміністративних судів, захисник вважає, що СД- диск з відеозаписом який був долучений до матеріалів справи є неналежним доказом, оскільки відео файли були записані на невідомий пристрій, інформацію про який не було зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, не засвідчені електронним цифровим підписом;
- поза увагою суду залишилось те, що технічний засіб «DRAGER 6810». який зазначений у акті огляду, відсутній у Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, які дозволені для застосування на території України, а також відповідно до наказу МОЗ України від 10.02.2010 року № 95, строк дії свідоцтва приладу «Drager Alcotest 6810» про державну реєстрацію №7261/2007 від 10.02.2010 року, вичерпаний - 10.02.2015 року;
- суд першої інстанції не врахував практику Касаційного адміністративного суду України від 18.02.2020 року, викладену в постанові Верховного Суду України по справі №524/9827/16-а, а саме те, що під час складення матеріалів, поліцейськими порушена адміністративна процедура, а ненадання інспектором поліції можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
На підставі зазначених доводів, захисник Шаркевич Я.В. просить постанову суду 1-ої інстанції відносно ОСОБА_2 скасувати та провадження у справі закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та адвокат Шаркевич Я.В., який був сповішений належним чином про дату та час розгляду своєї апеляційної скарги, не з`явились, причини неявки апеляційному суду не повідомили. 
Відповідно до ч. 4 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників судового провадження.
Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Мотивуючи свій висновок про доведеність вини ОСОБА_2  у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч.2 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції у постанові послався на наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення від 20.09.2021 року серії ДПР18 №168240, висновок «Драгер», пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, довідку, диск з відеозаписом, протокол про адміністративне правопорушення від 20.09.2021 року серії ДПР18 №168140.
Посилаючись на наведені докази, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2  у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч.2 ст. 126 КУпАП. 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, зі змісту протоколу серії ДПР18 №168240 вбачається, що 20.09.2021 року о 01:20 год.  ОСОБА_2  керував транспортним засобом, автомобілем марки «Mercedes-Benz» д/з  НОМЕР_1 , по вулиці Ушакова, місто Білгород-Дністровський, Одеська область, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою приладу «Драгер» ARBN-0637 та фіксувався на нагрудну камеру: тест №533 від 20.09.2021 року, результат огляду становить 0.66 % проміле, чим порушив вимоги п.2.9.а Правил дорожнього руху.
Зі змісту протоколу серії ДПР18 №168140 також вбачається, що 20.09.2021 року о 01:20 год. ОСОБА_2 керував транспортним засобом, автомобілем марки «Mercedes-Benz» д/з НОМЕР_1 , по вулиці Ушакова, місто Білгород-Дністровський, Одеська область, без посвідчення водія, тобто не маючи права керуванням таким транспортним засобом.
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, повторно дослідженими під час апеляційного розгляду, які дають підстави визнати докази належними та допустимими та такими, що підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.
Відповідно до приписів п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Об`єктивно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_2  у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння....; 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння...
Отже, дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Натомість, провадження по справі відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 126 КУпАП підлягає закриттю з підстав, зазначених нижче без встановлення його вини у вчиненні зазначеного правопорушення.
Суд не приймає посилання захисника на судову практику Касаційного адміністративного суду, оскільки висновки КАС зроблені за інших фактичних обставин та іншого правового регулювання щодо оскарження порушниками постанов поліції як індивідуальних адміністративних актів. До розгляду судами протоколів поліції застосовуються норми КУпАП, а не КАС, які є повністю відмінними за характером регулювання та критеріями оцінки доказів.
З точки зору національної правової доктрини та компаративного методу тлумачення закону, жодна норма права не забороняє суду прийняти як допустимі докази відеозапис адміністративної процедури, оскільки така фіксація прямо передбачена нормами КУпАП. Такої заборони не може бути в принципі, оскільки подія правопорушення може трапитись будь-де і будь-коли.
Підстави відхилення аргументів захисту щодо нерозуміння суті адміністративної процедури.
Так, до суду 1-ої інстанції ОСОБА_2 не з`явився, свою версію події не висловлював, а його захисник у письмових поясненнях та апеляційній скарзі зазначив, що поліцейські нічого ОСОБА_2 не пояснювали та він не розумів, чому має проходити огляд на стан сп`яніння.
З цього приводу варто зазначити таке.
Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Натомість, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_2 , не маючи права керування транспортним засобом, керував автомобілем марки «Mercedes-Benz» д/з НОМЕР_1 , який є джерелом підвищеної небезпеки, що не зареєстрований у встановленому законом порядку на території України, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, достеменно розумів, що вчиняє правопорушення, однак легковажно розраховував на їх відвернення.
Крім того, суд не приймає до уваги доводи захисника щодо неможливості врахування у якості доказу результати тестування за допомогою технічного пристрою Drager Alcotest.
Підстав недовіряти результатам застосованого до ОСОБА_2 приладу «Drager Alkotest 6810», у апеляційного суду немає.
Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться у тому числі поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом.
Апеляційним судом також встановлено, що «Drager Alkotest 6810» відповідає вимогам OIML R 126:1998 Evidential breath analyzers (OIML R 126, edition 1998, IDT), доказові аналізатори повітря, що видихається; відповідає Технічному регламенту законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМУ № 94 від 13.01.2016 року, відповідно до якого був отриманий сертифікат перевірки типу Type Examination, виданий Державним підприємством "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" (ДП «Укрметртестстандарт»), згідно якого технічний прилад газоаналізатор «DragerAlkotest 6810» відноситься до реєстру приладів контролю вмісту парів алкоголю, який чинний до 05.10.2027 року; відповідає Технічному регламенту медичних виробів, затвердженого постановою КМУ № 753 від 02.10.2013 року, відповідно до якого був отриманий сертифікат відповідності забезпечення функціонування системи управління якістю під час виробництва, дійсного до 07.06.2023 року.
Протокол про адміністративне правопорушення, який складений з виконанням процесуальних вимог уповноваженою особою, є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним з основних джерел доказів.
Доказів того, що під час здійснення перевірки ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» працівники поліції порушили процедуру її проведення, стороною захисту не надано.
Відсутність підтвердження роз`яснення ОСОБА_2 його прав на місці події в даному випадку не є істотним недоліком, оскільки за своїм змістом права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції, реалізуються на стадії розгляду справи в суді та повністю реалізовані ним під час судового провадження за участі захисника.
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про дотримання права на захист ОСОБА_2 та усвідомлення ним суті інкримінованого йому діяння.
Таким чином, довід про те, що газоаналізатор «Drager 6810 ARCD» №0494 не дозволений до використання МОЗ України та Держспоживстандартом, оскільки він не внесений до переліку спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України, відповідно до свідоцтва №14455/2014, затвердженого Наказом Держлікслужби України від 29.12.2014 року №1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів», тому огляд на стан сп`яніння, є недійсним, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки у разі незгоди з результатами тестування спеціальним приладом, ОСОБА_2 мав право на огляд у медичному закладі, але він на ньому не наполягав та не заперечував встановлення в нього стану алкогольного сп`яніння за допомогою «Драгеру».
Накладаючи на ОСОБА_2  адміністративне стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано застосував стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки він не отримував посвідчення водія.
Натомість, згідно ч.1 ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.
Частиною 2 ст. 36 КУпАП встановлено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення, відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.
За наведених обставин, суд 1-ої інстанції повинен був прийняти рішення про закриття провадження по справі відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП у зв`язку із спливом строків накладення стягнення, встановлених ст. 38 КУпАП та накласти стягнення в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП, без застосування положень ст. 36 КУпАП.
Приписом п. 7 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Так, посилаючись на п. 7 ст. 247 КУпАП, апеляційний суд вважає, що наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень, щодо визнання особи винною у вчиненні правопорушення у разі закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до п.п. 2, 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: скасувати постанову та прийняти нову, а також змінити постанову.
Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції в частині накладення стягнення підлягає зміні, оскільки це не погіршує становище ОСОБА_2 , у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника Шаркевича Я.В. підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 7, 38, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд, 

постановив

Клопотання захисника Шаркевича Я.В. задовольнити та поновити йому строк на подачу апеляційної скарги на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.05.2022 року відносно  ОСОБА_2 про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ч.2 ст. 126 КУпАП.
Апеляційну скаргу захисника Шаркевича Я.В. в інтересах ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.05.2022 року відносно  ОСОБА_2 про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ч.2 ст. 126 КУпАП – змінити.
Виключити з мотивувальної частини постанови посилання про накладення стягнення відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП України.
Доповнити резолютивну частину постанови абзацем наступного змісту:
Провадження по справі відносно  ОСОБА_2  про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП закрити у зв`язку із спливом строків накладення стягнення, встановлених ст. 38 КУпАП.
В решті постанову суду 1-ої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 Ю.І. Кравець