КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
11 квітня 2023 року
 
м. Київ
 
справа №761/16457/17
 
провадження №22-ц/824/7342/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.
 
учасники справи:
 
заявник - ОСОБА_1 
заінтересовані особи - Акціонерне товариство «ВТБ Банк» в особі Уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ Банк» Рекрут Світлана Валеріївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛ», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Солонько Микола Миколайович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
 
на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року у складі судді Пономаренко Н.В.,
 
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «ВТБ Банк» в особі Уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛ», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Солонько Микола Миколайович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду                       м. Києва з указаною заявою, в якій просив:
визнати виконавчий лист по справі №761/16457/17 від 22 березня 2018 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва, таким, що не підлягає виконанню;
стягнути з АТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті грошові кошти у розмірі 89 993,33 грн. 
Вимоги заяви обґрунтуванні тим, що рішенням Шевченківського районного суду                   м. Києва від 06 листопада 2017 року у справі №761/16457/17 позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: TOB «ATЛ» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто кредитну заборгованість за зобов`язаннями договору поруки № 4/П-1 від 01 червня 2010 року.
 22 березня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі №761/16457/17 про стягнення з ОСОБА_1 16 000 000 грн кредитної заборгованості та 240 000 грн судового збору та 24 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солоньком М.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №56850427 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 16 000 000 грн кредитної заборгованості, 240 000 грн судового збору. 
17 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солоньком М.М. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, стягнуто з ОСОБА_1 борг у розмірі 89 993,33 грн, основну винагороду приватного виконавця у розмірі 8 999,41 грн, повернуто виконавчий лист № 761/16457/17 від 22 березня 2018 року стягувачу. Визначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 17 лютого 2025 року. Арешти, накладені на майно та кошти, не були зняті, відомості з Єдиного державного реєстру боржників не виключено.
Посилався на те, що 29 липня 2020 року укладено договір № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року між AT «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року з відкладальними обставинами до 30 липня 2020 року включно. Таким чином, АТ «ВТБ Банк» передало за вказаним договором ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» майнові права АТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 за договором поруки №4/П-1 від 01 червня 2010 року, в тому числі права вимоги, за кредитним договором №4 від 01 червня 2010 року. 
Отже, з 29 липня 2020 року кредитором по припиненим зобов`язанням ОСОБА_1 за договором поруки №4/П-1 від 01 червня 2010 року, кредитним договором №4 від                       01 червня 2010 року є ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».
Звертав увагу, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від                          16 листопада 2016 року у справі № 759/6703/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк», TOB «ATЛ» про визнання припиненими правовідносин, позов задоволено. Визнано припиненими правовідносини за Кредитним договором №4, укладеним між TOB «ATЛ» та ВАТ «ВТБ Банк» 01 червня 2010 року; а також правовідносини за Договором поруки № 4/П-1 від 01 червня 2010 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 
21 лютого 2017 року Апеляційним судом м. Києва за наслідками розгляду апеляційної скарги ПАТ «ВТБ Банк» прийнято рішення по справі №759/6703/16-ц, яким скасовано рішення першої інстанції, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. 
Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №759/6703/16-ц рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року скасовано, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 залишено в силі.
Посилався на те, що припинення повністю з 16 листопада 2016 року правовідносин за кредитним договором №4 від 01 червня 2010 року та договором поруки № 4/П-1 від                  01 червня 2010 року є підставою у розумінні частини другої статті 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа №761/16457/17, виданого Шевченківським районним судом             м. Києва 22 березня 2018 року таким, що не підлягає виконанню.
Уважав, що у зв`язку з визнанням виконавчого листа по справі №761/16457/17 від               22 березня 2018  року Шевченківського районного суду м. Києва таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 підлягають поверненню безпідставно стягнуті з нього грошові кошти у розмірі 89 993,33 грн на користь АТ «ВТБ Банк».
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись з указаною ухвалою, 09 березня 2023 року представник                  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову про задоволення заяви у повному обсязі.
Вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, прийнятою без належного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Вказує, що судом першої інстанції в порушення частини першої статті 598, частини першої статті 599 ЦК України, частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, не враховано, що правовідносини за кредитним договором №4 від 01 червня 2010 року, укладеним між ТОВ «АТЛ» та ВАТ «ВТБ Банк», договором поруки №4/П-1 від 01 червня 2010 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 , припинені повністю з 13 лютого 2019 року з дня набрання законної сили рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року по справі №759/6703/16-ц на підставі постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, і це є підставою в розумінні частини другої статті 432 ЦПК України для задоволення вказаної заяви.
05 квітня 2023 року апеляційним судом отримано додаткові пояснення до апеляційної скарги від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в яких останній просить апеляційну скаргу задовольнити.
Уважає, що фактично існування виконавчого листа в паперовій площині з можливістю стягувача отримувати грошові кошти з ОСОБА_1 суперечить рішенню Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №759/6703/16-ц та порушує майнові права та інтереси ОСОБА_1 .
Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
Представник заявника у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
Представник ТОВ «ФК «Форінт» у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист по справі №761/16457/17 від 22 березня 2018 року було видано на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 у справі № 761/16457/17 та яке набрало законної сили, є чинним і ніким не оскаржувалось.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року у справі 761/16457/17 позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , третя особа TOB «ATЛ» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» кошти в сумі 16 000 000 грн та судові витрати в розмірі 240 000 грн. Рішення набрало законної сили 28 листопада 2017 року.
Судом було встановлено, що 01 червня 2010 року між ВАТ «ВТБ Банк» та                     ТОВ «АТЛ» укладено кредитний договір №4, зі змінами та доповненнями. Відповідно до умов договору банк надає ТОВ «АТЛ» кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування, що складає 103 129 200 грн, а ТОВ «АТЛ» зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит не пізніше 21 липня 2014 року, а також сплатити плату за користування кредитом у розмірі 19,4% річних.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №4 від 01 червня 2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №4/П-1, зі змінами та доповненнями, відповідно до якого ОСОБА_1 поручається перед ПАТ «ВТБ Банк» за виконання ТОВ «АТЛ» зобов`язань, що виникли на підставі вищезазначеного кредитного договору.
Відповідно до п. 1.1. Договору №10 про внесення змін до Договору поруки, поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов`язань, що виникли на підставі основного договору або можуть виникати на підставі нього у майбутньому.
Згідно п. 1.4. вказаного договору, у разі порушення позичальником основного зобов`язання, визначеного основним договором, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання таких зобов`язань позичальника в повному обсязі.
22 березня 2018 року на виконання вказаного судового рішення Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист та надіслано позивачу.
24 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солоньком М.М. розглянуто заяву ПАТ «ВТБ Банк» про примусове виконання виконавчого листа №761/16457/17, виданого 22 березня 2018 року Шевченківським районним судом                м. Києва та прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 56850427 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 16 000 000 грн кредитної заборгованості, судових витрат у розмір 240 000 грн. 
24 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солоньком М.М. прийнято постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження замінено ПАТ «ВТБ Банк» на AT «ВТБ Банк».
З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2020 року між AT «ВТБ Банк» та           ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладено договір №23-КБ купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором №4 від 01 червня 2010 року з відкладальними обставинами до 30 липня 2020 року включно. 
Таким чином, АТ «ВТБ Банк» передало за Договором №23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» майнові права  АТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 за договором поруки № 4/П-1 від 01 червня 2010 року, в тому числі і права вимоги, та за кредитним договором №4 від 01 червня 2010 року. 
Отже, з 29 липня 2020 року кредитором по припиненим зобов`язанням ОСОБА_1 за договором поруки № 4/П-1 від 01 червня 2010 року, кредитним договором №4 від 01 червня 2010 року є ТОВ «ФК «Форінт». 
При цьому, доказів щодо заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні чи у виконавчому листі матеріали справ не містять.
Також судом установлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у справі №759/6703/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк», TOB «ATJI» про визнання припиненими правовідносин задоволено. 
Визнано припиненими правовідносини за Кредитним договором №4, укладеним між TOB «ATJI» та ВАТ «ВТБ Банк» 01 червня 2010 року. 
Визнано припиненими правовідносини за Договором поруки №4/П-1 від 01 червня 2010 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 .
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у справі №759/6703/16-ц апеляційну скаргу ПАТ «ВТБ Банк» задоволено.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «АТЛ» про визнання припиненими правовідносини відмовлено.
Постановою Верховного суду від 13 лютого 2019 року у справі №759/6703/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року скасовано, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у справі №759/6703/16-ц залишено в силі та стягнуто судовий збір.
17 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солоньком М.М. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, стягнуто з ОСОБА_1 борг у розмірі 89 993,33 грн, основну винагороду приватного виконавця у розмірі 8 999,41 грн, повернуто виконавчий лист №761/16457/17 від 22 березня 2018 року стягувачу. Визначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 17 лютого 2025 року.
Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилався на те, що правовідносини за кредитним договором №4 від 01 червня 2010 року, укладеним між ТОВ «АТЛ» та ВАТ «ВТБ Банк», договором поруки №4/П-1 від 01 червня 2010 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 , припинені повністю з 16 листопада 2016 року, тобто з дня набрання законної сили рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року по справі №759/6703/16-ц на підставі постанови Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, і це є підставою в розумінні частини другої статті 432 ЦПК України для задоволення вказаної заяви.
Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України в інформаційному листі від                   01 липня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» у зв`язку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).
Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Приписами статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частинами першою, другою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Приписами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Матеріалами справи встановлено, що виконавчий лист по справі №761/16457/17 від  22 березня 2018 видано на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 у справі №761/16457/17, яке набрало законної сили, є чинним та ніким не оскаржувалось.
У рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року не зазначено з якої дати правовідносини між ОСОБА_1 та АТ «ВТБ Банк» припиненні, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва набрало законної сили 28 листопада 2017 року і звернуто до виконання, вказане рішення не оскаржувалось та помилка при видачі виконавчого листа відсутня.
При цьому, датою набрання законної сили рішенням Святошинського районного суду м.Києва № 759/6703/16-Ц від 16 листопада 2016 року є 13 лютого 2019 року - дата винесення постанови Верховним Судом, про що обгрунтовано зазначено судом першої інстанції.
Таким чином, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.
Виходячи з викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки під час розгляду справи не встановлено, що виконавчий документ був виданий помилково або з інших, визначених положеннями частини 2 статті 432 ЦПК України підстав, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року набрало законної сили та було своєчасно звернуто до виконання, відсутні правові підстави для задоволення заяви боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа у справі №761/16457/17 від 22 березня 2018 року, виданого Шевченківським районним судом                 м. Києва, таким, що не підлягає виконанню.
Вимога про стягнення з АТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 89 993,33 грн є похідною від вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому також задоволенню не підлягає.
З огляду на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та подані сторонами докази, надав їм належну правову оцінку та, правильно застосувавши норми матеріального права, вірно вирішив, що у зв`язку з ненаданням суду доказів щодо наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками місцевого суду щодо їх оцінки.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено «11» квітня 2023 року.

Головуючий                                                                            В.А. Кравець
 
Судді                                                                                        О.В. Желепа
 
                                                                                                  О.Ф. Мазурик