ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 травня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/6607/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01.02.2023 року в адміністративній справі №280/6607/22  за позовом   ОСОБА_1 до  Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)   третя особа: Головне управління ДПС у Запорізькій області   про визнання протиправною та скасування постанови,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулось до суду з позовом до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)   третя особа: Головне управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною і скасування постанови державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11.11.2022 р. про відкриття виконавчого провадження за НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 280/1218/22, виданого 21.09.2022 р. Запорізьким окружним адміністративним судом.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.01.2023 року   позовні вимоги задоволені. 
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11.11.2022 про відкриття виконавчого провадження за НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 280/1218/22, виданого 21.09.2022 Запорізьким окружним адміністративним судом.
19.01.2023 адвокатом Ямою Д.М. до суду подано заяву про відшкодування витрат на правову допомогу у справі №280/6607/22, у якій заявник просить суд стягнути з Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на свою користь витрати надання позивачеві професійної допомоги у розмірі 8 053 грн. 65 коп.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.02.2023 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката   Яма Д.М.   про відшкодування витрат на правову допомогу в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 .
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову постанову задоволення заяви про розподіл судових витрат.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що останньою були подані всі необхідні документи для відшкодування витрат на правничу допомогу.
Відзив від позивача на адресу суду не надходив.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви про стягнення правничої допомоги з відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано до суду документів, які б підтверджували факт саме понесення витрат на правничу допомогу. Зауважено, що    акт приймання-передачі послуг не є документом, що підтверджує сплату позивачем адвокату грошових коштів, оскільки за своєю суттю зазначений документ складається на підтвердження обсягу та виду виконаних за договором робіт, а не на підтвердження факту сплати грошових коштів у певному розмірі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Склад та розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу та/або проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, документи, що свідчать про оплату експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони т
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.05.2023 року у справі № 140/6689/20, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, позивачем до суду першої інстанції було подано договір про надання правової допомоги від 11.01.2022 року № 439-а-2022, укладений з адвокатом Ямою Дмитром Миколайовичем та акт передачі-приймання послуг від 11.01.2022 року.
Відповідно до акту передачі-приймання послуг від 11.01.2022 року, адвокатом Ямою Дмитром Миколайовичем  було надано позивачу наступні послуги: 
- складання позовної заяви - 3000.00 грн.
- захист прав замовника, що мав наслідком задоволення позову - 5035.65 грн.
Однак, доказів сплати позивачем  наведених послуг, які є обов`язковими при вирішенні питання щодо стягнення з суб`єкта владних повноважень витрат на правничу допомогу, позивачем як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції, подано не було.
При цьому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що   що акт приймання-передачі послуг не є документом, що підтверджує сплату позивачем адвокату грошових коштів, оскільки за своєю суттю зазначений документ складається на підтвердження обсягу та виду виконаних за договором робіт, а не на підтвердження факту сплати грошових коштів у певному розмірі.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01.02.2023 року в адміністративній справі №280/6607/22 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених                  п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук