Справа № 464/186/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М. 
Провадження № 33/811/541/23                 Доповідач: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 30 березня 2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Згідно з постановою, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , 30.12.2022 року о 18.35 год. по вул.Хуторівка, 23 у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Citroen» д.н.з.  НОМЕР_1 , не дотрималась безпечної дистанції, чим порушила вимоги п. 13.1 України, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Renault» д.н.з.  НОМЕР_2 , який зупинився попереду, завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень. 
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 30 березня 2023 року скасувати та провадження у справі закрити. Крім цього, просив поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки оскаржувану постанову апелянту було вручено 06.04.2023.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права без всебічного дослідження всіх обставин та надання їм належної оцінки.
Зазначає, що суд першої інстанції не встановивши механізм вчинення дорожньо-транспортної пригоди, прийняв незаконне та необґрунтоване рішення щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Докази, на які посилається суд у оскаржуваній постанові, не можуть вказувати на відсутність її вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, так як не досліджено причину здійснення ДТП. Пояснення ОСОБА_1 та її підлеглого працівника ОСОБА_3 не можуть бути об`єктивними, оскільки їхні покази націлені на виправдання дій ОСОБА_1 , як водія у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Вважає що своїм рішенням суд безпідставно обрав позицію тільки однієї сторони без обгрунтування її належними та допустимими доказами.
Апелянт вважає, що проведення інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи, могло б встановити істину причину виникнення ДТП та безпосередню причетність когось із водіїв до порушення правил дорожнього руху, що призвело до виникнення дорожньої пригоди, проте судом цього здійснено не було, відтак, судом порушено вимоги законодавства, щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин даної справи.
Зауважує, що з метою всебічного з`ясування всіх обставин у справі, апелянтом подано апеляційну скаргу на рішення №464/185/23 в якому його притягнуто до адміністративної відповідальності до якої повторно надано клопотання про проведення інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи. 
В судове засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_2 не прибув, хоча був належним чином був повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, водночас подав клопотання про розгляд справи без його участі. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності потерпілого ОСОБА_2 .
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка апеляційну скаргу заперечила, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до статті 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення застосовується до осіб, які як учасники дорожнього руху порушили правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 в повній мірі даної вимоги закону дотримався.
У відповідності до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, всупереч покликань в апеляційній скарзі, детально вивчивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та правомірно, прийняв рішення про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Так, закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, судом було повно та об`єктивно досліджено докази, що містяться в матеріалах справи, а також заслухано пояснення ОСОБА_1 , водія ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 , досліджено протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №453564 від 30.12.2022, копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №45353 від 30.12.2022, схему з місця ДТП, місце зіткнення та розміщення транспортних засобів, а також пошкодження транспортних засобів, письмові пояснення учасників ДТП та досліджено інші докази у справі.
Згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №453564 від 30.12.2022, ОСОБА_1 , 30.12.2022 року о 18.35 год. по вул.Хуторівка, 23 у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 , не дотрималась безпечної дистанції, чим порушила вимоги п. 13.1 України, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Renault» д.н.з.  НОМЕР_2 , який зупинився попереду, завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення  ОСОБА_1  ставиться у вину порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме не дотримання безпечної дистанції.
Відповідно до п. 13.1 водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Згідно з п.1.10 ПДР України безпечна дистанція – це відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.
ОСОБА_1 в суді першої інстанції надала пояснення про те, що вона на момент зіткнення її транспортний засіб перебував у нерухомому стані, оскільки вона зупинилась у заторі, натомість зіткнення відбулось у результаті скочування назад автомобіля потерпілого, який стояв попереду на ділянці дороги у місці підвищення. Вказані пояснення ОСОБА_1 підтримала і в суді апеляційної інстанції. 
Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 зазначив, що був пасажиром транспортного засобу марки «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 ., знаходився на пасажирському місці спереду біля водія, 30.12.2022 року о 18.35 год. рухаючись в напрямку перехрестя вул.Стрийська – вул.Наукова, стоячи у заторі побачив, що автомобіль потерпілого, який стояв попереду, почав скочуватись на них, водій  ОСОБА_1  почала сигналити, проте автомобіль здійснив зіткнення.
Як вбачається зі схеми місця ДТП складеної 30.12.2022 року, подія мала місце 30.12.2022 року о 18.35 год. на ділянці по вул.Хуторівка, 23 в напрямку до перехрестя з вул.Стрийською, де має місце підвищення дороги, про що стверджено учасниками події. 
Судом першої інстанції правильно встановлено, що наявним и в матеріалах справи доказами спростовується факт порушення ОСОБА_1 вимог п.13.1 ПДР України, оскільки сукупністю таких підтверджено, що на час зіткнення її транспортний засіб перебував у нерухомому стані, натомість, виходячи із визначення передбаченого п.1.10 ПДР безпечна дистанція це відстань, яка має бути дотримана під час руху транспортних засобів. 
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що про здійснення зіткнення саме ОСОБА_1 свідчить лише потерпілий ОСОБА_2 , однак його пояснення беззаперечено не можуть підтверджувати її вини, зважаючи на відсутність інших належних та допустимих доказів.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Суддя місцевого суду дослідивши матеріали справи вірно встановив, що в діях водія ОСОБА_1 не вбачається порушення п п. 13.1 Правил дорожнього руху України, вина ОСОБА_1 не доведена зібраними по справі доказами, а відтак у діях останньої відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП.
Враховуючи викладене, з огляду на обставини дорожньо-транспортної пригоди, із правильністю цього висновку погоджується і суддя апеляційного суду.
Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не було встановлено всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а обставини, які суд встановив не відповідають дійсності та не підтверджується належними і допустимими доказами у справі, то такі на думку суду є безпідставними, так як згідно постанови суду першої інстанції вбачається, що суддя першої інстанції врахував та вказав у постанові усі зазначені в матеріалах справи докази.
По справі всебічно, повно і об`єктивно з`ясовано обставини при яких сталася дана дорожня пригода. Порушень вимог чинного законодавства при розгляді справи суддею місцевого суду, які тягнули б за собою скасування постанови, про що зазначено в апеляційній скарзі, не встановлено.
Доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновок суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому апеляційний суд вважає подану у справі апеляційну скаргу необґрунтованою, та не вбачає підстав для скасування постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 30 березня 2023 року, яку вважає законною та обґрунтованою.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 30 березня 2023 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, залишити без змін, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк