Справа № 308/6406/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       09 травня 2023 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
       суддів: Джуги С.Д., Куштана Б.П.
       з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2023 року, ухвалене суддею Деметрадзе Т.Р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ужгородської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.01.2007 вона була призначена на посаду головного лікаря в комунальному закладі «Ужгородська міська поліклініка».
20 грудня 2018 року відбулось позачергове засідання XXXI сесії VII скликання Ужгородської міської ради, на якому було прийнято рішення №1375 «Про реорганізацію комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» та утворено комісію з реорганізації, в якій її - ОСОБА_1 визначено головою комісії з реорганізації шляхом перетворення комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка», керівником якого вона являлась, у комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради.
Зазначає, що у зв`язку з реорганізацією шляхом перетворення комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» у комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради на XXXV сесії VII скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради 18 квітня 2019 року було прийнято рішення за №1505 «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради», яким було вирішено, крім іншого, створити юридичну особу публічного права - Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради шляхом реорганізації в результаті перетворення юридичної особи публічного права - комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка», затверджено статут Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради, визначено, що КНП Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка», затверджено передавальний акт комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» до правонаступника «Ужгородська міська поліклініка «Ужгородської міської ради».
На виконання рішення міської ради №1505 від 18 квітня 2019 року Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради датою 24 червня 2019 року оголосило конкурс на зайняття вакантної посади директора комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка».
Однак, позивач наголошує, що оскільки посада керівника Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради не була вакантною на час прийняття рішення Ужгородської міської ради №1505 від 18.04.2019 в частині, що стосується зобов`язання на оголошення та проведення конкурсу на заняття посади керівника Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради, то вказане рішення в цій частині є безпідставним, незаконним та таким, що спричиняє грубе порушення її трудових прав.
Вказує, що вона з 2006 року очолює Ужгородську міську поліклініку, з 2009 року має вищу кваліфікаційну категорію «з організації охорони здоров`я», що означає вищу кваліфікаційну категорію як керівника закладу охорони здоров`я, трудові відносини у неї укладені на невизначений строк та не припинені.
Зауважує, що відповідач наділений законом обов`язком оголосити конкурс тільки за умови спливу строку трудового договору з позивачем або дострокового припинення трудового договору. На даний час такі підстави у відповідача відсутні, тому оголошення конкурсу за відсутності вакантної посади керівника Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради є порушенням трудових прав позивача, яка здійснює керівництво даним закладом охорони здоров`я.
Крім того, у відповідь на адвокатський запит 08.08.2019 заступник міського голови О.Білак повідомив, що ОСОБА_1 не звільнена з посади головного лікаря.
Позивач вказує, що проводячи конкурс на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка», відповідач допустив до участі претендента ОСОБА_4, яка не відповідала конкурсним вимогам. Крім цього, сам конкурс проведено з чисельними порушеннями Постанови КМУ №1094, зокрема п.37 Порядку проведення конкурсу, який передбачає ведення відеозапису засідань конкурсної комісії.
У зв`язку з вищенаведеним, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати Ужгородську міську раду перевести її з посади головного лікаря «Комунальний заклад охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради, шляхом укладення з нею контракту відповідно до статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я».

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимовити. 
Зазначає, що вона звернулася до суду з метою захисту свого конституційного права на працю, оскільки, відповідачі свідомо з 31.07.2019, фізично видворивши її з службового кабінету, впродовж трьох років не допускають її до робочого місця, не виплачують заробітну плату, не видають наказів ані про звільнення, ані про переведення, не вносять записи в трудову книжку, чим позбавляють її як можливості працювати так і отримувати засоби для існування реалізовуючи своє конституційне право на працю.
Порушення права позивача у вигляді бездіяльності та свідомих протиправних дій роботодавця та власника підприємства, ігнорування колективного звернення колективу КНП до Ужгородського міського голови від 15.07.2019 про призначення позивача директором КНП, ігнорування офіційного звернення профспілки працівників охорони здоров`я України до керівників органів місцевого самоврядування від 03.07.2019, ігнорування ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо невідкладних заходів у сфері охорони здоров`я, підписаним Президентом України 20 грудня 2019 року №421-IX пунктом З частини 2 прикінцевих та перехідних положень, свідчать про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Вважає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову через помилкове правове обґрунтування позовних вимог, перешкодою в доступі до правосуддя, а відтак, порушенням статті 6 Конвенції та статей 55, 124 Конституції України, оскільки позивач визначає предмет та підстави позову, а обов`язком суду є установлення обґрунтованості позову та вирішення спору по суті заявлених вимог з визначенням правовідносин сторін, що випливають зі встановлених обставин та правових норм, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.
При цьому судом не було застосовано правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (від 04 квітня 2018 року справа N 753/4687/17; від 07 листопада 2018 року справа N 398/3701/16-ц; від 25 листопада 2019 року у справі N 756/3578/17).
У матеріалах справи відсутні докази того, що при реорганізації комунального закладу в комунальне некомерційне підприємство (далі - КП в КНП) відбулось скорочення штату. Відсутні докази того, що позивачу було повідомлено про майбутнє вивільнення у зв`язку з скороченням/істотними змінами в умовах праці. Відсутні докази про запропонування позивачу іншої посади. Фактично всі працівники були переведенні в КНП на тих же посадах, в тому числі і заступник головного лікаря, яка так і залишилась заступником головного лікаря а не директора. Тобто змін у складі за посадами не відбувалось. Позивач є головним лікарем реорганізованого закладу.
Довільне трактування судом здійсненої реорганізації, призвело до висновку суду про фактичну ліквідацію КП та створення нового закладу КНП, що виразилося в трактуванні суду про положення діючого законодавства, хоча сама реорганізація не була предметом спору і таке трактування фактично призвело до перекручення дійсних обставин справи.
Зазначає, що посада керівника головного лікаря в КНП збереглась, збереглася і посада заступника головного лікаря. Фактично посада як головного лікаря так і посада директора в реорганізованому закладі є однією і тою же посадою. Дані посади є не тотожною чи рівнозначною посадою, вони фактично є однією і тією ж посадою.

Ужгородська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, вимоги якого зводяться до того, щоб рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що після створення нової юридичної особи КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради виникли правові підстави для призначення нового керівника (директора) згідно з його статутом. Водночас, Ужгородська міська рада не наділена повноваженням стосовно укладення контракту з керівником комунального закладу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступні мотиви.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
       Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

       Відхиляючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт не звільнення  ОСОБА_1  з посади головного лікаря «Комунального закладу охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» не слугує правовою підставою для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Ужгородської міської ради перевести позивачку з посади головного лікаря «Комунальний заклад охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради, шляхом укладення з нею контракту відповідно до статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», оскільки призначення на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради, здійснюється на підставі проведеного конкурсу. А крім цього, заявлені позовні вимоги, які є подібними вже були предметом розгляду цивільної справи № 308/8430/19 та у задоволенні такої було відмовлено постановою Закарпатського апеляційного суду від 27.05.2021 року та постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 року.
       Наведені висновки суду першої інстанції, які слугували підставою для відхилення заявленого позову є правомірними та з такими погоджується апеляційний суд.

       Звертаючись у суд з позовом про зобов`язання Ужгородської міської ради перевести її з посади головного лікаря «Комунальний заклад охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради, шляхом укладення з нею контракту відповідно до статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ОСОБА_1 виходила з того, що внаслідок реорганізації закладу охорони здоров`я трудові правовідносини продовжують діяти, а тому вона повинна бути переведеною на посаду директора реорганізованого підприємства шляхом укладення з нею контракту.
       Вирішуючи заявлену позовну вимогу, колегія суддів виходить з такого. 
       У ході перегляду даної цивільної справи №308/6406/22 колегією суддів було досліджено зміст постанови Закарпатського апеляційного суду від 27.05.2021 року у справі № 308/8430/19, а.с. 34-43, якою встановлено наступне:
       "починаючи з 02.01.2007 року ОСОБА_1 призначена на посаду головного лікаря Ужгородської міської поліклініки, згідно запису №11 Трудової книжки. Запису про звільнення ОСОБА_1 на час розгляду справи така не містить";
       "листом виконавчого комітету Ужгородської міської ради №2451/03-17 від 08.08.2019, наданому у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_2 від 31.07.2019, стверджується, що ОСОБА_1 не звільнена з посади головного лікаря Ужгородської міської поліклініки";
       "рішенням ХХХI сесії VІІ скликання (позачергова) Ужгородської міської ради від 20 грудня 2018 року за № 1375 «Про реорганізацію комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради» на підставі статей 104-108 ЦК України, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я», Постанови КМ України від 17.02.2010 року № 208 «про деякі питання удосконалення системи охорони здоров`я», пункту 30 статті 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», міська рада вирішила реорганізувати комунальний заклад «Ужгородська міська поліклініка» шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради». Визначено, що комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради» є правонаступником всіх майнових прав та обов`язків реорганізованого шляхом перетворення комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка». Утворено комісію з реорганізації шляхом перетворення комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» у складі згідно з додатком. Комісії з реорганізації шляхом перетворення слід повідомити у встановленому законодавством України порядку працівників комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» про реорганізацію закладу шляхом перетворення";
       "рішенням ХХХV сесії VІІ скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року за №1505 «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради», міська рада вирішила створити юридичну особу публічного права - Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради шляхом реорганізації в результаті перетворення юридичної особи публічного права - комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» (пункт 2 рішення); уповноважено Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради на оголошення та проведення конкурсу на зайняття посади керівника Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради (пункт 7 рішення); призначено ОСОБА_1 виконуючим обов`язки Директора Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради до призначення керівника в установленому законом порядку (пункт 8 рішення)";
       "у спірних правовідносинах відбулась реорганізація установи шляхом перетворення юридичної особи публічного права комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» в комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради";
       "витягом з ЄДРЮО, ФОП та громадських формувань станом на 27.07.2020 стверджується, що засновником КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради є Ужгородська міська рада, а директором ОСОБА_3 з 04.03.2020 (запис 1); засновником комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» є Ужгородська міська рада, а керівником ОСОБА_1 (запис 2). Також зазначено, що 20.06.2019 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті реорганізації".

       Згідно змісту частини 1 статті 21 КЗпП України - трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
       А пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
       Пленум Верховного Суду України у постанові від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. 
У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. 
При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. 
Як наведено в частині 4 статті 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
       Зміст зазначеної норми у контексті наявних спірних правовідносин слід розуміти так, що дана норма стосується працівників посади яких збереглись у штатному розписі новоутвореної реорганізованої в порядку перетворення юридичної особи, так-як внаслідок реорганізації комунального закладу відбулись переміни, які супроводжувались змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. 
       Водночас в абзаці 4 частини 1 статті 3 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» йдеться про те, що у цих Основах та інших актах законодавства про охорону здоров`я основні поняття мають таке значення:
заклад охорони здоров`я - юридична особа незалежно від форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основними завданнями яких є забезпечення медичного обслуговування населення та/або надання реабілітаційної допомоги на основі відповідної ліцензії та забезпечення професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.
       Основу державної політики охорони здоров`я формує Верховна Рада України шляхом закріплення конституційних і законодавчих засад охорони здоров`я, визначення її мети, головних завдань, напрямів, принципів і пріоритетів, встановлення нормативів і обсягів бюджетного фінансування, створення системи відповідних кредитно-фінансових, податкових, митних та інших регуляторів, затвердження загальнодержавних програм охорони здоров`я, частини 1 статті 13 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я».
       Виходячи зі змісту приписів частин 8 - 10 статті 16 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» зазначено, що керівником закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності може бути призначено лише особу, яка відповідає єдиним кваліфікаційним вимогам, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров`я здійснюються відповідно до законодавства.
Керівники державних та комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров`я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п`яти років. Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я та порядок укладання контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, а також типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.
       Отже до посади керівника комунального закладу охорони здоров`я пред`являються підвищені спеціальні вимоги пов`язані з відповідністю такої особи єдиним кваліфікаційним вимогам, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, та необхідністю прийняття участі в призначеному конкурсі з подальшим укладення контракту на певний строк.
       Аналіз даних норм вказує на те, що дія трудового договору керівника попереднього комунального закладу охорони здоров`я, який реорганізовано шляхом перетворення у нову юридичну особу не продовжується через те, що внаслідок реорганізації комунального закладу відбулись переміни, які супроводжувались змінами у складі за керівними посадами, та штатним розписом новоутвореної юридичної особи посада головного лікаря як керівника підприємства не передбачена. Натомість на виконання вимог закону була запроваджена інша, нова посада директора як керівника підприємства на умовах виключно контракту (строкового трудового договору). Посада директора закладу є передусім управлінською і не є посадою власне лікаря на відміну від попередньої посади «головного лікаря». Доречним буде зазначити, що до нового керівника комунального закладу охорони здоров`я пред`являються підвищені кваліфікаційні вимоги, які можна підтвердити лише під час проходження конкурсу з укладенням в подальшому контракту. 
       Слід наголосити на тім, що ОСОБА_1 і сама усвідомлювала ту обставину, що зайняти посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради можливо тільки на підставі укладеного контракту, тому і заявила позовну вимогу про переведення її з посади головного лікаря на посаду директора підприємства, шляхом укладення з нею контракту відповідно до статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я».
Однак, ОСОБА_1 не приймала участі в конкурсі на посаду керівника в новій юридичній особі у якої змінилась організаційно-правова форма діяльності, тож і нема підстав вважати, що попередній трудовий договір укладений з реорганізованим комунальним закладом охорони здоров`я продовжує свою дію та повинен бути реалізований новою юридичною особою, яка утворена внаслідок перетворення комунального закладу в комунальне некомерційне підприємство шляхом зміни організаційно-правової форми діяльності.
Право на працю є одним із найважливіших для фізичної особи прав, яке підлягає беззастережному захисту у разі найменшого його порушення роботодавцем.
Проте, це право повинно бути отримано працівником відповідно до норм чинного трудового законодавства за оформленим в установленому порядку контрактом (строковим трудовим договором).
Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що перевести ОСОБА_1 на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради неможливо внаслідок реорганізації Комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» через те, що посада головного лікаря як керівника підприємства не передбачена на реорганізованому підприємстві, тоді як на виконання вимог закону запроваджена нова посада директора як керівника підприємства на умовах укладення виключно контракту (строкового трудового договору).

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що посада керівника Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради не була вакантною на час прийняття рішенням ХХХV сесії VІІ скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року за №1505 «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради», в частині уповноваження Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради на оголошення та проведення конкурсу на зайняття посади керівника Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради (пункт 7 рішення) на думку колегії суддів є безпідставним.
Зазначеним рішенням Ужгородської міської ради було створено юридичну особу публічного права - Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради шляхом реорганізації в результаті перетворення юридичної особи публічного права - комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» (пункт 2 рішення); та затверджено статут Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради (пункт 5 рішення).
У пункті 7.2 статуту новоствореного КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради, вказано, що поточне керівництво (оперативне управління) підприємством здійснює директор, який призначається на посаду, або звільняється з неї з дотриманням вимог чинного законодавства України. З директором укладається контракт, в якому зазначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність директора, умови звільнення з посади (припинення дії контракту), інші умови найму, передбачені контрактом та чинним законодавством.
Оскільки Ужгородська міська рада створила нову юридичну особу публічного права - Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради шляхом реорганізації в результаті перетворення юридичної особи публічного права - комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка». То одразу після створення нової юридичної особи виникли підстави для призначення конкурсу на зайняття посади керівника комунального закладу охорони здоров`я, так-як така посада є вакантною з моменту створення нової юридичної особи. 
Сам по собі факт не проведення звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря Комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» внаслідок реорганізації в результаті перетворення юридичної особи публічного права - комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» шляхом створення юридичної особи публічного права - Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради не являвся для Ужгородської міської ради перешкодою з уповноваження Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради на оголошення та проведення конкурсу на зайняття посади керівника Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради.
Позаяк з моменту створення нової юридичної особи публічного права виникла вакансія на зайняття посади керівника комунального закладу охорони здоров`я то Управлінням охорони здоров`я Ужгородської міської ради у відповідності до вимог чинного законодавства було оголошено та проведено конкурс на зайняття посади керівника Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради.
Зазначені обставини спростовують твердження ОСОБА_1 стосовно того, що посада керівника Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради не була вакантною на час прийняття рішенням ХХХV сесії VІІ скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року за №1505 «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради».

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що до участі в конкурсі на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка», відповідач допустив претендента ОСОБА_4 , яка не відповідала конкурсним вимогам, та те, що не було здійснено відеозапису засідань конкурсної комісії.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 27.05.2021 року у справі № 308/8430/19, а.с. 34-43, встановлено, що наказом Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради №103 від 21.06.2019 «Про оголошення конкурсу» оголошено конкурс на зайняття вакантної посади директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради, та наказано конкурсній комісії оприлюднити інформацію на офіційному сайті Ужгородської міської ради, та визначено строк подачі документів для участі у конкурсі по 08.07.2019 року тощо.
А посилання ОСОБА_1 на п.1.4.6 Методичних рекомендацій з питань перетворення закладів охорони здоров`я з бюджетних установ у комунальні некомерційні підприємства не може бути взяте до уваги так-як не узгоджується з даними правовідносинами та не носять офіційного характеру і тим самим не можуть підмінювати собою діючі нормативні акти, які регулюють дане коло відносин. При цьому, Методичні рекомендації (Лист МЮ України від 10.09.2013р. №881-0-3-13/10.1) за своєю правовою природою не є нормативними актами та вони мають роз`яснювальний, інформаційний характер та не встановлюють правових норм.
Постановою КМУ України від 27.12.2017 року № 1094 затверджено Порядок проведення конкурсу на зайняття посад керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п.4 Порядку підставою для проведення конкурсу є рішення органу управління, яке приймається протягом трьох робочих днів з моменту виникнення вакантної посади, п.5 Порядку передбачено, що Конкурс складається з послідовних етапів. Також в п.38 серед іншого зазначено, що рішення про призначення на посаду та укладення контракту на строк від трьох до п`яти років, приймається протягом одного місяця з дня внесення конкурсною комісією відповідного подання.
Згідно розпорядження Ужгородського міського голови № 316 від 26.07.2019 Про призначення ОСОБА_4 та наказу Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради №121 від 29.07.2019 Про призначення ОСОБА_4 , переможця конкурсу ОСОБА_4 призначено на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради з 29.07.2019 з укладенням з нею контракту строком на п`ять років.
Проте, розпорядженням Ужгородського міського голови № 511 від 04.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_4 », звільнено ОСОБА_4 з посади директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради з 04.12.2019 року, за власним бажанням. У зв`язку з цим, наказом Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради №11 від 29.01.2020 «Про оголошення конкурсу» оголошено конкурс на зайняття вакантної посади директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради. За результатом цього конкурсу, розпорядженням Ужгородського міського голови № 128 від 03.03.2020 «Про призначення ОСОБА_3 », призначено переможця ОСОБА_3 на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради з 04.03.2020 з укладенням з нею контракту строком на п`ять років. 
Так-як ОСОБА_1 не приймала і не бажала приймати участь в конкурсі, який оголошено наказом Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради №11 від 29.01.2020 «Про оголошення конкурсу» з метою зайняти вакантну посаду директора комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради то за цих обставин відсутні підстави стверджувати, що допуск претендента ОСОБА_4 до участі в попередньому конкурсі не є свідченням того, що це вплинуло на її трудові права в межах заявлених вимог, та зокрема і з тих підстав, що не оскаржувала саму процедуру проведення конкурсу в якому приймала участь претендент ОСОБА_4 . 

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Ужгородської міської ради перевести її на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради з укладенням контракту.
Відповідно до п. 2 постанови КМ України від 21.08.2019 року № 792 «Про затвердження Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального, закладу охорони здоров`я та типових форм контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я» призначення на посаду керівника закладу здійснюється відповідно до законодавства керівником органу або державним секретарем міністерства, до сфери управління якого належить (в управлінні якого перебуває) заклад, або за рішенням обласної, районної ради чи сільським, селищним, міським головою.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста та очолює виконавчий комітет відповідної міської ради, головує на її засіданнях.
Статтею 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що міський голова, зокрема, призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру».
З огляду на вищенаведене, слідує, що Ужгородська міська рада, як орган місцевого самоврядування, не наділена повноваженнями щодо укладення контракту з керівником комунального закладу. А таким повноваженням від імені органу місцевого самоврядування наділений міський голова, який до того ж не залучений до участі в розгляді даної справи. Тому така вимога є безпідставною та не може бути задоволена.

Посилання ОСОБА_1 на те, що до її трудової книжки не внесено запис про здійснення реорганізації комунального закладу внаслідок перетворення, саме по собі є свідченням того, що Ужгородською міською радою здійснено порушення кадрового обліку на підприємстві (у закладі), та аж ніяк таке порушення не являється підставою для задоволення заявленої позовної вимоги.
Також той факт, що до трудової книжки ОСОБА_1 не було внесено запису про те, що на підставі пункту 8 рішення ХХХV сесії VІІ скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року за № 1505 «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради», було призначено ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» не є свідченням того, що таких обов`язків вона не виконувала, та може вказувати тільки на те, що на підприємстві (у закладі) допускаються порушення кадровою службою відповідача.

Вказані вище обставини також були досліджені та встановлені у справі № 308/8430/19 постановою Закарпатського апеляційного суду від 27.05.2021 року та постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.02.2022 року, а.с. 34-43, 44-76. Та відповідно до правил частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з наведеним, слід наголосити на тім, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відтак, інші доводи ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не являються тими обставинами, які б слугували підставою для колегії суддів стосовно задоволення заявленої позовної вимоги, та не впливають на правові висновки у спірних правовідносинах і не спростовують викладеного вище.

За приписами частини 1 статті 375 ЦПК України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відтак, зважуючи на встановлене, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивача у спірних правовідносинах не є порушеним, у зв`язку із цим доводи апеляційної скарги є безпідставними і підлягають залишенню без задоволення, тоді як рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2023 року залишити без змін.
       
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 17 травня 2023 року.

Головуючий: 

Судді: