УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/2214/22 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т.М. 
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

                головуючої судді Шевчук А.М.,   
                               суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Кравчук Л.С., 
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
справу №274/2214/22 за заявою  ОСОБА_1 про компенсацію витрат на правничу допомогу
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2022 року, яка постановлена під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м.Бердичеві,
в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. Просила стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в сумі 8 200 грн. 
Заяву обґрунтовувала тим, що у провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру присуджених аліментів на утримання дитини. Через звернення ОСОБА_2 із відповідним позовом до неї вона понесла судові витрати на професійну правничу допомогу, шо підтверджується актами приймання-передачі послуг та квитанціями про сплату коштів. Про залишення позовної заяви без розгляду їй стало відомо 15 липня 2022 року під час судового засідання. Вважає, що позивач діяв недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов з метою порушення прав та інтересів її доньки. Дії ОСОБА_2 були умисними, заздалегідь продуманими, з приховуванням фактів його дійсного матеріального забезпечення, про що вона вказувала у відзиві на позовну заяву, а тому на підставі частини п`ятої ст.142 ЦПК України просить стягнути витрати на правничу допомогу (а.с.146-149 т.1).
15 серпня 2022 року до суду надійшла заява адвоката ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про компенсацію витрат на професійну правову допомогу, відповідно до змісту якої порушено питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу на загальну суму 11 900 грн (а.с.167-169 т.1).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2022 року ОСОБА_1 в задоволенні заяви про компенсацію витрат на професійну правову допомогу відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а її заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу – задовольнити, стягнувши судові витрати на правову допомогу на загальну суму 11 990 грн.
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що підставою для компенсації судових витрат при постановленні ухвали суду про залишення позову без розгляду є встановлення судом необґрунтованих дій позивача, а також у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони. Посилається на те, що нею спростовані завідомо штучні обставини зменшення доходів позивача задля зменшення розміру присуджених аліментів на утримання дитини. Твердження позивача щодо погіршення його матеріального становища не підтверджено, з огляду на розмір його грошового забезпечення. ОСОБА_2 як військовослужбовець отримує додаткові грошові винагороди, передбаченні чинним законодавством, що значно перевищують витрати на утримання дитини та з яких не утримуються аліменти. Крім того, позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 за грошовою компенсацією за піднайм (найм) жилого приміщення. Такі дії позивача вказують на належний рівень його матеріального забезпечення, оскільки ОСОБА_2 має право на грошову компенсацію, передбачену чинним законодавством, але таким правом не скористався. Вважає, що позивач подав завідомо безпідставний позов, який очевидно має штучний характер, а твердження позивача щодо погіршення його матеріального становища не знайшло підтвердження з огляду на нормативне регулювання розміру грошового забезпечення військовослужбовців та різні компенсаційні виплати. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу є не лише компенсацією відповідачеві понесених нею витрат у зв`язку з розглядом справи, але й має спонукати іншу сторону утриматися від подання безпідставних заяв, скарг та таким чином зменшити навантаження на суди. ОСОБА_2 всупереч позиціям Верховного Суду неодноразово вказував про те, що народження дитини є окремою підставою для зміни розміру аліментів, при цьому приховував розмір свого реального доходу та зробив це саме для того, щоб довести неможливість утримання двох дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 адвокат Борусевич С.Й. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Посилається на те, що позов заявлявся не лише з підстав зміни матеріального стану платника аліментів. Однією з підстав заявленого позову слугували зміни сімейного стану позивача, що є самостійною підставою для зміни розміру присуджених аліментів на утримання дитини. Твердження відповідача про те, що платник аліментів звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів на утримання дитини для того, щоб довести неможливість утримання двох дітей, не відповідає дійсності та є надуманим, адже зі змісту процесуальних документів по суті справи, наданих стороною позивача до суду, вбачається, що батьком надається достатнє фінансування для утримання дитини, на рівні більше двох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Навіть, за умови зменшення розміру присуджених аліментів, дитина буде забезпечена достатнім фінансуванням з боку батька на рівні не менше 1,5 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. 

Відповідач ОСОБА_1 та адвокат Рудик В.Р. про дату, час і місце розгляду справи завчасно повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток відповідно 29 та 28 грудня 2022 року. Про причину неявки апеляційний суд не повідомили. У разі неповідомлення про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя ст.131 ЦПК України).

Представник ОСОБА_2 адвокат Борусевич С.Й. спрямував до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача з огляду на те, що представник позивача зайнятий у іншому судовому засіданні. Водночас зазначив, що відзив на апеляційну скаргу підтримує та просить суд врахувати його при прийнятті рішення.

Учасники справи клопотань про відкладення розгляду справи сторони не спрямовували. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього згідно з судовим наказом Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2020 року, а саме: з 1/4 до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги, зокрема, обґрунтовував тим, що з нього присуджені: судом наказом Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2020 року аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі частини від його доходу; рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року аліменти на утримання ОСОБА_1 до досягнення донькою ОСОБА_6 трьох років у розмірі 1/10 частки від його доходу; рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2022 року аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 у розмірі 1/6 частини від його доходу та аліменти на утримання ОСОБА_4 до досягнення донькою ОСОБА_8 трьох років у розмірі 1/10 частки від його доходу. Отже, з нього стягуються аліменти в загальному розмірі 36/60, що становить 61,66% від доходу. У зв`язку із зміною сімейного стану та погіршенням матеріального становища він не може сплачувати аліменти у такому розмірі.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 червня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 15 липня 2022 року (а.с.39-40 т.1).

До судового засідання, 12 липня 2022 року на адресу суду першої інстанції від представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Борусевича С.Й. надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (а.с.139 т.1).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру присуджених аліментів на утримання дитини залишено без розгляду (а.с.142-143 т.1).

Сторона відповідача просить суд стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу на загальну суму 11 900 грн, понесення яких підтверджує належними доказами (а.с.167-169 т.1).

Згідно з ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Відповідно до частини п`ятої ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Із аналізу процесуальної норми слідує, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а положенням ст.257 ЦПК України визначено право позивача на подачу заяви про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.

Подання позивачем у справі заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями останнього, враховуючи, що це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Окрім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, яке гарантоване ст.ст.55,124 Конституції України, та доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідно до частини дев`ятої ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої та шостої ст.142, частини дев`ятої ст.141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої ст.142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету – ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 26 вересня 2018 року в справі №148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року в справі №619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року в справі №202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року в справі №758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року в справі №521/3011/18, від 02 листопада 2022 року в справі №440/296/19; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах: від 09 липня 2019 року в справі №922/592/17, від 21 січня 2020 року в справі №922/3422/18, від 21 грудня 2020 року в справі №922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постановах: від 21 листопада 2018 року в справі №820/4347/17, від 18 березня 2020 року в справі № 280/5628/18.

Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача до судового засідання в справі подав клопотання про залишення позову без розгляду, тобто використав своє процесуальне право на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не надала беззаперечних доказів того, що пред`явлення позову обумовлене зловживанням стороною позивача процесуальними правами або вчиненням нею необґрунтованих дій, оскільки заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не містить доказів необґрунтованості дій позивача.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не змінюють висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі, бути не може.

Відповідно до частини першої ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: