УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/569/22 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю. 
Категорія 80 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

                       головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
за участі секретаря судового засідання Руденко Ю.В., 
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №274/569/22 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «А.Т.К.» про стягнення невиплаченої заробітної плати на час звільнення та середнього заробітку за час затримки розрахунку
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через представника ОСОБА_2 , 
на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 листопада 2022 року, яке ухвалено під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м.Бердичеві,
в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 , через адвоката Гуменюка Олександра Володимировича, звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «А.Т.К.». Просив стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати в сумі 54 479,12 грн, а також - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 167 709,10 грн.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач працював у ТзОВ «А.Т.К.» на посаді адміністратора з 22 березня 2016 року. В жовтні 2020 року адміністрація ТзОВ «А.Т.К.» повідомила про те, що тимчасово його посада виводиться поза штат у зв`язку із проведенням у товаристві внутрішніх трудових реорганізаційних заходів. Він має виконувати трудові функції, визначені Посадовою інструкцією на періодичні вимоги керівництва із збереженням за ним заробітної плати. Дана заробітна плата мала акумулюватися на рахунку роботодавця та виплатитися йому через 1 рік після початку запровадження реорганізаційних заходів. У зв`язку із наведеним, він звернувся до товариства із заявою від 29 вересня 2021 року про надання йому довідки про отриману заробітну плату за період із жовтня 2020 року по вересень 2021 року, а також просив перерахувати заробітну плату на його банківський рахунок, вказаний у довідці. Одночасно просив повідомити його про наслідки проведення внутрішніх трудових реорганізаційних заходів та можливість виходу на роботу за фактичним місцезнаходженням товариства. На його звернення отримав конверт із вкладеним у нього наказом від 11 жовтня 2021 року №91 про його звільнення із займаної посади з 11 жовтня 2021 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за нібито допущені прогули без поважних причин. Він 22 жовтня 2021 року повторно звернувся з заявою до товариства, в якій просив надіслати на його адресу матеріали перевірки щодо підстав звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України, а також з вимогою терміново провести виплату заборгованості з заробітної плати, яка утворилася з початку проведення внутрішніх трудових реорганізаційних заходів, тобто із жовтня 2020 року. Після звернення товариство виплатило йому заробітну плату на вказаний у заяві рахунок лише у сумі 14 356,94 грн. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, він за період із 3-го кварталу 2020 року по 3-й квартал 2021 року отримував від ТзОВ «А.Т.К.». доходи у вигляді нарахованої заробітної плати, але насправді за період із жовтня 2020 року до 11 жовтня 2021 року заробітна плата йому відповідачем не виплачувалася. Сума нарахованої заробітної плати складає 85 510, 71 грн. До сплати підлягає сума 68 836, 06 грн. Ураховуючи виплачену товариством суму заробітної плати 14 356,94 грн., підлягає стягненню 54 479,12 грн. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. В добровільному порядку товариство відмовляється здійснити цю виплату. Виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 560,90 грн та 299 робочих днів прострочення виплати заробітної плати із 11 жовтня 2020 року до січня 2022 року, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені складає 167 709,10 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду, через адвоката Гуменюка О.В. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що з наданих до матеріалів справи доказів убачається, що заробітна плата позивачу виплачувалася на його банківський рахунок. За спірний період із жовтня 2020 року по 11 жовтня 2021 року позивачу надійшла лише неоспорена сума, виплачена як розрахунок під час звільнення. За вказаним фактом ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до ГУ Держпраці в Київській області. За наслідками позапланової перевірки складений акт про неможливість проведення заходу державного контролю від 03 лютого 2022 року, в якому зазначені перешкоди в діяльності інспектора праці ТзОВ «А.Т.К.», а саме ненадання відносно ОСОБА_1 документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, які містять інформацію, що є предметом перевірки. В порушення принципу змагальності сторін відповідач попри тривалість розгляду справи жодного разу не надав первинних документів одержання ОСОБА_3 коштів за період із жовтня 2020 року по 11 жовтня 2021 року. Дані документи були надані лише на вимогу суду першої інстанції, яку відповідач виконав не одразу. Вказані факти вказують на підробку підпису позивача на розрахункових документах. У зв`язку з цим на стадії апеляційного оскарження скаржник заявляє про проведення судової почеркознавчої експертизи для встановлення достовірності поданих доказів. Окрім того, за наслідком підробки документів ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції за клопотанням адвоката позивача, скаржник ОСОБА_1 та його адвокат Гуменюк О.В. апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Адвокат відповідача - Макаренко І.Я. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст.12,13,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з реакцією ст.47 КЗпП України, чинною на час виникнення спірних правовідносин, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За положеннями ст.116 КЗпП України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, у редакції, яка існувала на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що із 22 березня 2016 року по 11 жовтня 2021 року позивач перебував у трудових правовідносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «А.Т.К.» та був прийнятий на роботу адміністратором с. Буряки (а.с.13).

Наказом ТзОВ «А.Т.К.» від 11 жовтня 2021 року №91 ОСОБА_1 звільнений із роботи з 11 жовтня 2021 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за допущені прогули без поважних причин (а.с.14). Також у наказі зазначено, що приймаючи до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 відмовляється прибути в ТзОВ «А.Т.К.» для отримання трудової книжки та наказу про звільнення, відділу кадрів товариства вислати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення цінним листом з описом вкладення за місцем проживання. Бухгалтерії товариства провести виплату ОСОБА_1 належних останньому при звільнення сум (розрахункових).

Позивач правильність звільнення з ініціативи роботодавця за прогули у судовому порядку не оскаржує, а тому суд, виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, не входить у обговорення питання законності підстав звільнення позивача.

Як убачається з довідки про доходи, виданої роботодавцем, за період із жовтня 2020 року по жовтень 2021 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 85 510, 71 грн (а.с.21). Ураховуючи відрахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору до сплати належить сума - 68 836,06 грн (85 510,71 – 15 391,93 – 1 282,72). 

Розмір нарахованої заробітної плати відповідає відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо ОСОБА_1 , виданої Бердичівською державною податковою інспекцією 29 листопада 2021 року №1830 (а.с.22).

Щомісячними відомостями про виплату готівки по ТзОВ «А.Т.К.» доведено, що ОСОБА_1 відповідачем виплачена готівковими коштами сума 54 479,12 грн за період із жовтня 2020 року по вересень 2021 року (а.с.95-137). Отримання відповідних грошових сум підтверджується підписами про одержання навпроти графи «Прівище, ім`я, по батькові» - ОСОБА_1 та, як правильно зазначив суд першої інстанції, належними та допустимими доказами справжність підпису позивача у відомостях про виплату готівки не спростована.

Після одержання наказу про звільнення та трудової книжки ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 22 жовтня 2021 року з вимогою про виплату йому нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, тобто з вимогою про розрахунок. При цьому додав до заяви копію довідки про банківський рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.36).

Згідно з випискою по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_1 , наданої АТ КБ «Приватбанк», 29 жовтня 2021 року на картку ОСОБА_1 зарахована сума 14 356,94 грн. Сторони визнали, що надходження є розрахунком від ТзОВ «А.Т.К.» при звільненні позивача за ініціативою роботодавця (а.с.32).

У матеріалах справи відсутні розпорядчо-адміністративні документи, які б підтверджували дійсність проведення ТзОВ «А.Т.К.» внутрішніх трудових реорганізаційних заходів, за яких посада позивача тимчасово виводилася б поза штат товариства, а ОСОБА_1 мав виконувати трудові функції, визначені Посадовою інструкцією на періодичні вимоги керівництва із збереженням заробітної плати, яка б акумулювалася на рахунку роботодавця та мала виплачуватися позивачу через рік після початку запровадження таких заходів.

Апеляційний суд розглянув клопотання скаржника про призначення судової почеркознавчої експертизи. З цього питання постановлена ухвала, якою у задоволенні клопотання відмовлено. Колегія суддів апеляційного суду не встановила виняткових обставин, які б надавали їй право на стадії апеляційного перегляду відповідно до положень ст.367 ЦПК України призначити судову почеркознавчу експертизу, коли у суді першої інстанції сторона позивача не виказувала сумнівів щодо дійсності підписів позивача на відомостях на виплату готівки та не заявляла клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Хоча справа розглянута судом першої інстанції у спрощеному позовному провадженні, але спір розглянутий з повідомленням (викликом) сторін. Апеляційному суду не надано доказів того, що позивач або його адвокат мали перешкоди, які б унеможливлювали заявити відповідне клопотання у суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від них. Доводи апеляційної скарги про перешкоди у проведенні перевірки ГУ Держпраці в Київській області, ненадання відповідачем відомостей на виплату готівки до відзиву, зволікання з виконанням ухвали суду про надання доказів тощо не нівелюють тих обставин, що витребувані відомості на виплату готівки надійшли до суду першої інстанції 06 жовтня 2022 року, адвокат позивача 07 листопада 2022 року із цими доказами ознайомився, але подав заяву про розгляд справи без його участі, чим фактично погодився із закінченням розгляду справи на підставі тих доказів, які є у матеріалах прави. 

Доказування ґрунтуватися на припущеннях не може.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зібраними у матеріалах справи доказами спростовуються твердження позивача про невиплату йому роботодавцем заробітної плати за період із жовтня 2020 року по жовтень 2021 року. Факт виплати заробітної плати ОСОБА_1 за вказаний період підтверджується наданими відповідачем щомісячними відомостями про виплату готівкових коштів та випискою із банківського рахунку позивача. В день звільнення позивач не працював, оскільки звільнений за прогули та із підставами звільнення погодився. Виплату всіх сум, що належали позивачу від ТзОВ «А.Т.К.» у сумі 14 356, 94 грн здійснено 29 жовтня 2021 року у відповідності із письмовою вимогою ОСОБА_1 від 22 жовтня 2021 року. Матеріали справи не містять спростування того, що з часу отримання відповідачем вимоги позивача про проведення розрахунку та до перерахування ТзОВ «А.Т.К.» позивачу коштів на рахунок ОСОБА_1 у банку сплинуло більше одного дня, а тому підстав, для застосування відповідальності за ст.117 КЗпП України немає. Вини у діях відповідача не встановлено.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишається без змін. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстави для скасування рішення та постановлення нового відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: