ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1746/20  Номер провадження 22-ц/814/3064/23	Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О.О.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б.,  Обідіної О.І., 
розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за  позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою адвоката Литовченка Романа Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року, прийнятого під головуванням судді Колотієвського О.О. в м.Кременчузі, зі складанням повного тексту 22.02.2023 року,-
в с т а н о в и в :
У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулися до районного суду з даним позовом. 
Зазначали, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 05.02.2016 року, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
У зв`язку з невиконанням умов договору утворилась заборгованість у розмірі 16565,73 грн., що складається з наступного: 11015,49 грн. - заборгованості за тілом кредита, 808,48 грн. – заборгованості за простроченими відсотками, 4741,76 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦПК України. 
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»  заборгованість в розмірі 3312,13 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 418 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення оскаржив адвокат Литовченко Р.В. в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що Банком не надано на підтвердження заборгованості належних та допустимих доказів, що дасть можливість вірно встановити дійсний розмір заборгованості, а також не врахував пропуск позивачем строку позовної давності.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України. 
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).
Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 05.02.2016 року, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Відповідачем була заповнена Анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у якій указано, що вона разом з Умовами та Правилами банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг.
В свою чергу позичальник зобов`язався забезпечити повернення кредиту.
За розрахунками банку станом на 26 жовтня 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 16565,73 грн., що складається з наступного: 11015,49 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 808,48 грн. – заборгованості за простроченими відсотками, 4741,76 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦПК України. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту з урахуванням погашення заборгованості, яка на час розгляду справи не повернута відповідачем, в іншій частині позовні вимоги вважав необґрунтованими, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування кредитними коштами.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Кредитний ліміт, встановлений по кредитній карті, був наданий у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто після сплати кредитних коштів позичальник може знову ними користуватись. 
Доводи апеляційної скарги щодо не доведення банком наявності заборгованості у ОСОБА_1 не знаходять свого підтвердження з огляду на положення ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. 
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, що відповідачем зроблено не було.
Так, наявність заборгованості, підтверджується і тим, що ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами, періодично здійснював погашення заборгованості, тобто шляхом вчинення конклюдентних дій визнав існування боргу, а також звертався до банку за перевипущенням кредитних карток.
Безпідставними є також твердження апеляційної скарги про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі укладеного договору між Банком та ОСОБА_1 , останньому було надано наступні картки: НОМЕР_1 з терміном дії до травня 2021 року; НОМЕР_2 – до серпня 2021 року та 5168755111762601 – до серпня 2021 року (т.1 а.с. 17).
Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Оскільки, позивач же звернувся до суду з позовом 08.12.2020 року, тому колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що позивачем не пропущений строк загальної позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості.
Колегія суддів критично сприймає доводи апеляційної скарги щодо спростування висновків районного суду в частині стягнення пені та відсотків, адже районним судом було стягнуто лише тіло кредиту з урахування фактично погашеної заборгованості. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Литовченка Романа Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04.05.2023 року.

Головуючий суддя                                                                 О.В. Прядкіна
Судді:                                                                                 С.Б. Бутенко
                                                                                                                       О.І. Обідіна