ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/127/23  Номер провадження 33/814/1063/23	Головуючий у 1-й інстанції Цімбота Л.Г.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2023 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., за участі в режимі відеоконференції адвоката Шестакова О.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн. на користь держави. 
Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 06.01.2023 року о 17 год. 45 хв. в м. Лохвиця по вул. Героїв України та вул. Перемоги він керував автомобілем AUDI н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України, за що ч..1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2023 року, в провадження у справі – закрити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при розгляді цієї справи проявив необ`єктивність, упереджене ставлення до нього, формально підійшов до вирішення справи.
На підтвердження своєї позиції посилається, зокрема, на те, що суд першої інстанції не зазначив у резолютивній частині, в чому ОСОБА_1 конкретно винен і за що притягнутий до адміністративної відповідальності.
Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги рішення суду по справі №538/78/23 від 26.01.2023 року, відповідно до якого всі підстави для зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_1 були визнані судом штучними, несправжніми, надуманими, а постанова поліції серії БАД №656794 від 06.01.2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП визнано незаконною і скасовано.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з`явилися, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06.01.2023 року о 17 год. 45 хв. в м. Лохвиця по вул. Героїв України та вул. Перемоги ОСОБА_1 керував автомобілем AUDI н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України, за що ч..1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено і підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №347743 від 06.01.2023 року, поясненнями ОСОБА_1 , наданими у судовому засіданні, відеозаписами, які маються на диску в матеріалах справи та є безперервними.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою  Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Відповідно до положень п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення справи, суд відхиляє з наступних підстав.
Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказано на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
Із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції дотримався вказаної вимоги, оскільки в ході судового засідання були отримані пояснення ОСОБА_1 та його захисника Пугача В.О., поліцейського СРПП ВП №2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Малиги Р.Г. Крім того, судом першої інстанції були досліджені відеозаписи, які є безперервними, і на яких зафіксовано вимогу поліцейського про зупинку автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , зафіксовано процедуру оформлення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №656794 від 06.01.2023 року, зафіксовано роз`яснення йому його прав та наслідків відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Твердження апелянта щодо того, що суд першої інстанції не  зазначив у резолютивній частині, в чому ОСОБА_1 винен і за що притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому є неконкретною, суд відхиляє з огляду на те, що постанова Лохвицького районного суду Полтавської області від 14.02.2023 року є цілісним документом, в якому у вступній та мотивувальній частинах зазначено, в чому саме полягає правопорушення ОСОБА_1 – відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, – а тому в резолютивній частині зазначено лише посилання на ч.1 ст.130 КУпАП, що відповідає вимогам чинного законодавства щодо змісту постанови суду.

Доводи апелянта щодо того, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 26.01.2023 року по справі №538/78/23 від 26.01.2023 року, суд відхиляє з наступних підстав.
Суд першої інстанції мотивував свою постанову зокрема тим, що вказане вище рішення лише констатує необґрунтованість та недоведеність відповідними доказами винесеної поліцейським постанови, із чим суд апеляційної інстанції погоджується. Так, у рішенні Лохвицького районного суду Полтавської області від 26.01.2023 року вказано: «…Дослідивши матеріали адміністративного позову суд зазначає, що при розгляді та винесенні постанови на місці працівники поліції не застосували відеореєстратор, а застосували лише бодікамеру…». Однак, розглядаючи справу щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, суд має оцінювати докази, відповідно до ст.252 КУпАП, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Із долученого до матеріалів справи відеозапису, який узгоджується з іншими матеріалами у сукупності, вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем AUDI н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції за те, що він не надав переваги пішоходу, чого ОСОБА_1 не заперечував та вербально виражав свою згоду сплатити штраф, адже визнавав свою провину. В ході спілкування із працівниками поліції ОСОБА_1 було повідомлено, що у нього виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, і запропоновано проїхати до закладу охорони здоров`я для проведення відповідного огляду, на що ОСОБА_1 почав виражати свою незгоду. Працівники поліції декілька разів пропонували йому пройти огляд, в тому числі в присутності свідків, роз`яснюючи ОСОБА_1 його права та наслідки відмови від проходження огляду, на що отримували відмову. Після цього було складено відповідні матеріали.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду  на встановлені  обставини справи, надані  на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції  вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність  належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
У рішення ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).
Згідно положень ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Тому, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності,  апеляційний суд  вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2023 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                                          Г.Л. Карпушин