ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4543/23 Справа № 211/255/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 211/255/23 за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2023 року (суддя Сарат Н.О., повний текст рішення виготовлено 24 лютого 2023 року),

встановив:

06 березня 2017 року акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 07 червня 2017 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було підписано заяву-анкету про надання банківських послуг № 325/980/019193614/17, на підставі якої банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб. На виконання умов вищевказаної заяви-анкети, банк свої зобов`язання щодо надання відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 06 жовтня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 44236,49 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 44236,49 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 23819,79 грн, заборгованості за відсотками - 1646,14 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 10853,68 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 7916,88 грн, та понесені витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2023 року Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № 325/980/019193614/17 від 07 червня 2017 року станом на 06 жовтня 2022 року у сумі 25465,95 грн, яка складається з: 23819,79 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1646,14 грн - заборгованість за відсотками; та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1428,25 грн. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
З вказаним рішенням не погодився позивач АТ «ОТП Бпнк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, а саме стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту - 10853,68 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 7916,88 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що банком на підтвердження своїх позовних вимог були надані належні докази. Підписуючи заяву-анкету позичальник приєднався та погодився з договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, який є складовою частиною кредитного договору. Відповідно до пункту 5.4. договору відсотки за користування простроченим овердрафтом нараховуються в день білінгу на фактичну суму такого овердрафту і за фактичний час користування таким овердрафтом на протязі всього календарного місяця. Крім того, відповідач, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.
В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 9193614 від 07 червня 2017 року  ОСОБА_1 шляхом підписання заяви-анкети підтвердив, що з договором, правилами, тарифами банку, що розміщені на офіційному сайті банку ознайомлений і згоден, а також зобов`язався їх належно виконувати.
Відповідно до умов заяви-анкети клієнт перед оформленням електронної платіжної картки підтвердив та погодився із всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, які є невід`ємною частиною даної заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» та розміщені на офіційному сайті.
Шляхом підписання заяви-анкети клієнт: 1) підтверджує, що клієнта перед укладенням договору ознайомлено з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту із порівнянням різних пропозицій банку з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладення договору та отримання кредиту на сприятливих для клієнта умовах; 2) надає банку згоду на передачу банком інформації щодо кредитного договору до кредитного реєстру НБУ; 3) на збір, зберігання, користування, поширення та передачу інформації до бюро кредитних історій, що складає кредитну історію клієнта в об`ємі визначену законодавством, а також на доступ до кредитної історії клієнта.
Під час укладення договору, розмір процентної ставки, яка встановлюється клієнту за користування кредитною лінією та розмір пільгової процентної ставки за користування кредитною лінією впродовж пільгового періоду, із врахуванням типу картки, визначається у заяві-анкеті (кредитному договорі). Встановлений розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитної лінії є незмінним протягом строку дії кредитної лінії та не може бути збільшено банком в односторонньому порядку.
Проценти нараховуються щодня до моменту повного фактичного повернення кредиту та сплачуються щомісячно у день сплати процентів на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами. Нараховані проценти списуються з карткового рахунку в останній день кожного індивідуального розрахункового циклу. Нарахування та капіталізація процентів за користування кредитною лінією здійснюється в останній день кожного індивідуального розрахункового циклу.
Підписанням заяви-анкети (кредитного договору) договору клієнт висловлює свою цілковиту згоду з викладеним порядком виконання боргових зобов`язань за ініціативою банку, в т.ч. достроковим, та окремими елементами цього порядку.
Початок використання кредитних коштів по кредитній картці ОСОБА_1 бере свій початок з 13 червня 2017 року та спостерігається подальший рух коштів по кредитній картці, підтверджується у розрахунку заборгованості, доданому до позову.
Клієнт своїх зобов`язань за заявою-анкетою та договором банку не виконує належним чином. Як вбачається з довідки про наявність заборгованості від 06 жовтня 2022 року, наданої банком, станом на 06 жовтня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ОТП банк» відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 325/980/019193614/17 від 07 червня 2017 року становить 44236,49 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 23819,79 грн, заборгованості за відсотками - 1646,14 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 10853,68 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 7916,88 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 10853,68 грн, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 7916,88 грн, суд першої інстанції зазначив, що у заяві-анкеті позичальника від 07 червня 2017 року положення щодо прострочених тіла та відсотків не зазначені. Банк, обґрунтовуючи право вимоги цій частині, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника про приєднання до умов цього договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків, наданий банком договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Позивачем не доведено, що позичальник брав на себе зобов`язання зі сплати простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків.
Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. У цьому випадку АТ «ОТП Банк».
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві ОСОБА_1 від 07 червня 2017 року процентна ставка не зазначена (а.с. 71).
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07 червня 2017 року, посилався на договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, розміщений на сайті банку, як невід`ємну частину спірного договору.
Договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, який є складовою частиною кредитного договору, розміщений на сайті банку, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: розмір процентної ставки, яка встановлюється клієнту за користування кредитною лінією та розмір пільгової процентної ставки за користування кредитною лінією впродовж пільгового періоду, із врахуванням типу картки, розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитної лінії, який є незмінним протягом строку дії кредитної лінії та не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, проценти нараховуються щодня до моменту повного фактичного повернення кредиту та сплачуються щомісячно у день сплати процентів на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, нараховані проценти списуються з карткового рахунку в останній день кожного індивідуального розрахункового циклу, нарахування та капіталізація процентів за користування кредитною лінією здійснюється в останній день кожного індивідуального розрахункового циклу, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до у цього договору АТ «ОТП Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), а також аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц (провадження № 61-10096св20), від 04 листопада 2020 року у справі № 720/1394/19 (провадження № 61-8855св20), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, що розміщений на офіційному сайті позивача неодноразово змінювався самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Наданий позивачем договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Колегія суддів вважає, що договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, який містяться в матеріалах цієї справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 червня 2017 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно із пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ «ОТП Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням встановлених обставин справи, а саме в заяві-анкеті, позичальник не брав на себе зобов`язання зі сплати прострочених відсотків, п тому в частині позову про стягнення прострочених відсотківслід відмовити. При цьому рішення в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 1646,14 грн не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.
Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки, в неї входить тільки основний борг, в той час як прострочене тіло кредиту є сумою, яку позичальник не повернув. У заяві-анкеті позичальника від 07 червня 2017 року плата за прострочене тіло кредиту не визначена, крім того, в матеріалах справі відсутні докази можливості його нарахування. Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача прострочене тіло кредиту, а отже, суд першої інстанції правильно зазначив про безпідставність вимог про стягнення простроченого тіла кредиту через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по його сплаті в заяві-анкеті від 07 червня 2017 року, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц (провадження № 61-10096св20), від 04 листопада 2020 року у справі № 720/1394/19 (провадження № 61-8855св20).
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, тягар доказування правомірності своїх вимог, у тому числі щодо стягнення простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків покладається на позивача.
Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі10853,68 грн у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по його сплаті в заяві-анкеті   від 07 червня 2017 року, оскільки договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі  10853,68 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 7916,88 грн в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині без змін. Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржувалось.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2023 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 10853,68 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 7916,88 грн залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 06 червня 2023 року

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

   О.І. Корчиста