КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 753/9006/22
провадження № 22-ц/824/865/2023
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 квітня   2023 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.
при секретарі  Кошель К. А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Жебраткіної Тетяни Сергіївни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року в складі судді Комаревцева Л.В.,
 
встановив:
 
18.08.2022 до  Дарницького районного  суду  м. Києва  надійшла  позовна  заява, підписана від імені позивача  ОСОБА_1   адвокатом  Балійчук Л. І. як її  представником,  до ОСОБА_2   про розірвання шлюбу.
Позовна заява мотивована  тим, що  21 серпня  2018   року  Дарницьким районним у місті  Києві відділом   державної реєстрації  актів цивільного стану  Головного  територіального  управління  юстиції  у  місті Києві   зареєстровано  шлюб  між  ОСОБА_1    та ОСОБА_2 .  У  шлюбі  народився син  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Спільне життя  у подружжя  не  склалося через відсутність порозуміння,  різні погляди на  вирішення  сімейних  проблем,  ігнорування  налагодження  сімейних відносин,  що  призвело  до  втрати почуття поваги та любові. Шлюб носить формальний характер. З червня 2022 року сторони перестали підтримувати сімейно - шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету,  подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить особистим інтересам сторін,  інтересам їхньої дитини. Примирення між ними неможливе.
Посилаючись  на  вказані  обставини, позивач просила  розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 серпня 2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, запис №1873.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року  позов  задоволено. 
Розірвано шлюб  між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 серпня 2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий  запис №1873.
02.11.2022 представник ОСОБА_2 - адвокат Жебраткіна Т. С. подала  апеляційну  скаргу,  в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Вважає   вказане  судове  рішення  незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням  норм процесуального права  та невірним застосуванням  норм  матеріального права, з неповним з`ясуванням фактичних обставин,  що  мають  значення  для справи. Суд першої  інстанції   формально  підійшов  до  вирішення справи,  безпідставно  та за відсутності доказів  встановив неможливість  збереження  сім`ї, не  з`ясував  дійсні причини подачі позову.  Також суд першої  інстанції  не  послався на  жодний доказ,  який би підтверджував встановлені  в рішенні  обставини.
Зазначила,  що   відповідачу  не    було  відомо  про те,  що  позивачка звернулась до  суду  з позовом  про  розірвання  шлюбу,  конверт з  копією  ухвали про  відкриття провадження   від 19.08.2022  разом з доданими  до  нього  документами  було  повернуто  до  суду  у зв`язку з  закінченням  встановленого  терміну  зберігання.  Дана  справа  розглядалася  судом  в порядку  спрощеного  позовного провадження  за відсутності доказів   про належне  повідомлення   відповідача  про  проведення  судового засідання. Відповідач  не зміг   підготувати  відзив та свої заперечення  проти  позову,  заявити клопотання  про розгляд справи  у судовому засіданні з повідомленням  сторін, чим  було порушено  його  права. 
Відповідач  вважає,  що  сімейні   відносини ще можна  зберегти,  а висновки суду  першої  інстанції  про  задоволення  позову  ґрунтуються  на припущеннях. Жодних  підстав для  розірвання  шлюбу відповідач не  вбачає, їх  сім`я  була  і є дружньою,  жила  в повній  злагоді та благополуччі.
Враховуючи ситуацію в Україні,   відповідач  26.06.2022 відправив до Латвії  на  оздоровлення  дитину  разом  з дружиною.  Під час  перебування позивачки за кордоном, відповідач постійно спілкувався з нею, що  підтверджується  копіями роздруківок  смс-листування за червень-липень 2022  року.  Відповідач  вважає, якщо  дружина  дійсно  звернулася  до  суду  з даним позовом,  то  її  намір розірвати шлюб  викликано  сильною втомою  і важким психологічним станом   у зв`язку  з воєнним станом  та перебуванням  за кордоном  далеко  від  сім`ї. Для з`ясування  дійсних обставин справи   потрібен  був час  для примирення, проте суд першої інстанції  позбавив відповідача   можливості подати заяву на примирення.  
При прийнятті оскаржуваного  судового  рішення  суд  першої  інстанції  не  врахував інтереси малолітньої дитини, оскільки розірвання шлюбу буде суперечити інтересам не тільки подружжя, а й інтересам дитини.
Звертає  увагу, що  з  доданого  до позовної заяви договору  про  надання  правової допомоги  від 09.08.2022  чітко  вбачається,  що підпис ОСОБА_1 є  накладеним з іншого  документу, а не  підписаний власноруч самою  позивачкою. На момент подання позовної заяви та розгляду справи в суді першої інстанції позивачка була відсутньою в Україні, а тому виникають сумніви у особистому вільному волевиявленні з боку  ОСОБА_1   щодо розірвання  шлюбу. 
12.12.2022 представник ОСОБА_1 - адвокат Балійчук Л. І. подала  відзив на  апеляційну  скаргу,  в якому  просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Свої доводи мотивує тим,  що  ще з травня 2019 року  (період вагітності позивачки) у сторін  почали виникати конфлікті ситуації, вони постійно сварились з приводу зловживання відповідачем алкогольними напоями.  Переїхавши 28.06.2022 з дитиною в Латвію та  поживши спокійним без образ та сварок життям,  позивачка вирішила в липні 2022 року остаточно розлучитись з  відповідачем. 
Відповідач регулярно  зловживав та зловживає  алкоголем,  при цьому   він  стає дуже агресивним,  ображає    позивачку та  декілька разів намагався її  вдарити. Позивачка   реально  боїться за себе  та своїх рідних,  щоб відповідач не  вчинив  в стані  алкогольного  сп`яніння  по  відношенню  до  них насильства. 
Зазначила,  що   відповідач  вводить  суд в оману,  заявляючи про  свою  необізнаність  про  звернення  позивачки до  суду  з даним позовом.  Ще  в липні  2022  року  позивачка повідомила   відповідача  про те, що   вона  хоче з ним розлучитись. Відповідач   просив надати йому шанс, щоб  виправитися.  Про обізнаність  відповідача  про її звернення  до  суду з даним позовом   свідчить   повідомлення  відповідача, яке він  відправив 23.08.2022  брату позивачки  -  ОСОБА_4 .   Про  свій намір  розлучитися на початку серпня  2022  року  вона  також  повідомила  своїм матері та матері  відповідача.  
Вважає,  що  дії  відповідача  спрямовані  лише на те, щоб  затягнути судову справу про розірвання  шлюбу. Його  метою  є не  збереження  шлюбу,  а бажання  продемонструвати,  що саме він,     а не   позивачка буде вирішувати коли їм розлучатися.
У  відповідь на  подану   заяву про  розірвання  шлюбу,  31.08.2022   відповідач   звернувся  до  Міністерства юстиції України з заявою  про повернення дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, в якій виклав   неправдиві звинувачення, що  позивачка без його згоди вивезла спільну дитину  до  м. Юрмали,  Латвія,   що  вона   веде аморальний спосіб життя,  ходить по  клубам,   безпробудно  два місяці  вживає  алкоголь тощо.  При цьому відповідач сам собі суперечить, оскільки   в заяві про  сприяння  поверненню  дитини вказує,  що  позивачка  вивезла  його  дитину  без його згоди,  а в апеляційній  скарзі  -  що  він,  як хороший батько, враховуючи ситуацію в країні,  26.06.2022  відправив   позивачку  з дитиною   в Латвію  на  оздоровлення. 
Позивач наполягає на відсутності можливості для примирення з відповідачем та заперечує факт того, що їх відносини ще можна зберегти.
З доданих  до  відзиву смс-повідомлень  вбачається, що  відповідач  не  хоче спілкуватись  із своїм сином та хоче щоб  його  усиновили.   Позивачка вважає, що  перебування  батька в стані   алкогольного  сп`яніння, агресивна   поведінка по  відношенню  до  матері, образи матері  в присутності сина  шкодять  малолітній  дитині  та розірвання  шлюбу  відповідає   інтересам як позивача так  і дитини. 
Вказує, що позови про розірвання шлюбу може підписувати та подавати представник, що підтверджується правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 09 липня 2021 року у справі №607/10879/20.
До позовної заяви додано документи, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги,  представникові ОСОБА_1 - адвокату Балійчук Л. І. надано  всі процесуальні права та обов`язки визначені для позивача, представник позивача не мала встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для підписання та подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені клієнта.
Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником відповідача норм процесуального права.
В судовому засіданні 10.01.2023 представник ОСОБА_2 - адвокат Жебраткіна Т. С. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
В судовому  засіданні  28.02.2023  відповідач  ОСОБА_2 повідомив про  своє небажання розлучатися з  позивачкою. Просив  надати сторонам  строк  на  примирення.  В подальшому відповідач в судове  засідання  не  з`явився,  про  дату час та місце  розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Балійчук Л. І. просила  відмовити в задоволенні  апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Переглянувши справу за наявними в ній  доказами,  перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду  першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено,  що  21 серпня 2018 року  Дарницьким  районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного  територіального   управління  юстиції  у місті Києва між  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №1873.
Сторони мають сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Звертаючись до суду з даним позовом,  ОСОБА_1  посилалася на те, що  спільне  життя  між сторонами  не  склалося через відсутність  порозуміння, різні погляди на  вирішення  сімейних  проблем,  ігнорування  налагодження  сімейних відносин,  що  призвело  до  втрати почуття поваги та любові. Шлюб носить формальний характер. З червня 2022 року сторони перестали підтримувати сімейно - шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету,  подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить особистим інтересам сторін,  інтересам їхньої дитини. Примирення між ними неможливе.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини другої статті 36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня  2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
У відповідності до вимог  статті 111 СК України, з огляду  на  розгляд справи судом першої  інстанції за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін  на  наявними у справі матеріалами,  судом апеляційної інстанції за клопотанням  відповідача  було вжито заходи щодо збереження шлюбу з наданням сторонам строку на примирення 2 місяці, після завершення якого встановлено, що примирення  між сторонами  не  відбулося. 
Доводи відповідача про те, що  звернення  позивачки до  суду  з даним позовом  було  викликано  її втомою та важким психологічним станом  у зв`язку з  воєнним станом   та перебуванням  за кордоном  далеко  від  сім`ї, не  підтверджені  відповідними доказами,  а позивачка проти цього  заперечувала. 
Апеляційним судом враховано пояснення представника позивача та відповідача в суді апеляційної інстанції, та встановлено, що між подружжям дійсно існують конфліктні відносини. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, сімейне життя сторін не склалося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. 24, 56 СК України.
Доводи  відповідача про те, що  розірвання  шлюбу суперечитиме   інтересам малолітньої дитини не  може  слугувати  достатньою підставою  для  відмови в задоволенні  позову,  з огляду на наполягання  позивача на  розірванні шлюбу  та неможливість  їх подальшого спільного проживання. 
З огляду на  ту обставину, що  відповідач  не отримав копію позовної заяви, останньому було надано  право   висловити  свої заперечення  в суді  апеляційної інстанції,  заявити  клопотання  про  надання  строку на примирення,  якими він  в повному обсязі  скористався. 
 Посилання  в апеляційній скарзі  на те, що підпис позивачки в  договорі про  надання  правової допомоги  від 09 серпня  2022  року є накладеним з іншого  документу,  а тому  виникають  сумніви  в її  особистому волевиявленні,  є необґрунтованими. 
Як вбачається  з матеріалів справи,  позовна  заява підписана  представником  позивача - адвокатом адвокатського  об`єднання  «Дефендо  Капітал»  Балійчук Л. І. 
Предметом  цього  договору є надання  виконавцем  правової допомоги  ОСОБА_1   у вигляді  підготовки,  підписання та подання  до  Дарницького районного суду  м. Києва  позовної заяви до  ОСОБА_2 про розірвання  шлюбу тощо (п.1.2).
До позовної заяви додано  ордер  на надання   правничої (правової) допомоги  ОСОБА_1 адвокатом  Балійчук  Л. І. на  підставі договору  про  надання  правової допомоги від  09 серпня  2022  року. 
З огляду  на  те, що  до  позовної заяви надано   документи, які посвідчують  повноваження адвоката на  надання  правової допомоги, в тому  числі  на підписання та подання  до  суду   заяви про  розірвання  шлюбу,  адвокат Балійчук Л. І. не  мала  встановлених  законом  процесуальних перешкод  для обмежень  на  підписання  та подання  до  суду  позову про  розірвання  шлюбу  від  імені  клієнта. 
На спростовування  доводів  відповідача  щодо  відсутності волевиявлення на  розірвання  шлюбу, позивачка в  грудні  2022  року  звернулась  до  суду заявою,  в  якій повідомила, що  09.08.2022   власноручно   підписала   договір  про  надання  правової допомоги з адвокатським  об`єднанням  "Дефендо  Капітал", предметом  якого  є надання   їй  правової  допомоги  у вигляді  підготовки,  підписання та подання  до  Дарницького районного  суду м. Києва  позовної заяви  до ОСОБА_2 про  розірвання  шлюбу. Підтвердила про  дійсність  своїх намірів  про розірвання  шлюбу  з  відповідачем,  особисте волевиявлення  щодо  розірвання  шлюбу,  відсутність  можливості  для примирення. Заперечувала,  що  їх  відносини ще можна  зберегти.   Просила  залишити рішення  суду  першої  інстанції  без змін,  а апеляційну  скаргу  без задоволення.   
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції,  відповідач в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду першої  інстанції  щодо наявності підстав для розірвання шлюбу. 
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, колегія  суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення  позовних вимог є законним  і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.
Рішення суду ухвалено з дотриманням  норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_2 - адвоката Жебраткіної Тетяни Сергіївни залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків,  передбачених  п.2 ч.3 ст. 389  ЦПК  України.
 
Суддя - доповідач                                                                           Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт  
 
                                                                                                          Т. А. Семенюк