Справа № 137/844/22
Провадження № 22-ц/801/741/2023
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року	Справа № 137/844/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.
Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг,
Рішення ухвалив суддя Гопкін П. В.
Рішення ухвалено о 10 год 52 хв в смт Літин Вінницької області 
Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2023 року,

Встановив:
У вересні 2022 року ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг. 
Позов мотивований тим, що між нею – виконавцем та відповідачем ОСОБА_1 – замовником, було укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 14 від 15 січня 2021 року, згідно умов якого позивач-виконавець надала відповідачу – замовнику ОСОБА_1 консультативні послуги, зміст яких полягає в організації інформативно-консультативних заходів, тренувань, практичних завдань спрямованих на отримання замовником навиків та знань у сфері перукарського мистецтва, а замовник зобов`язалась прийняти такі послуги в порядку та на умовах визначених договором. 
В період з 15 січня 2021 року по 21 жовтня 2021 року виконавцем – ФОП ОСОБА_2 було надано замовнику ОСОБА_1 послуги на суму 84 000,00 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами актами надання послуг. Станом на 15 січня 2022 року та в подальшому замовник ОСОБА_1 не оплатила вартість послуг. В досудовому порядку врегулювати вказані відносини не вдалось за можливе, відтак позивач просила суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача: 84 000,00 грн. за надання інформаційно-консультативних послуг, 14 040,73 грн. інфляційних витрат, 1525,81 грн. та витрати зі сплати судового збору.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 основну суму заборгованості – 84 000,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 14 040,73 грн., 3 % річних – в розмірі 1 525,81 грн. та 1 045, 67 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, пославшись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, що в результаті призвело до неправильного вирішення справи по суті, просить рішення суду скасувати і відмовити в задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг у зв`язку з недоведеністю.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що ОСОБА_1 не визнає позовних вимог за договором про надання інформаційно-консультативних послуг, оскільки такі послуги зі сторони позивача їй не надавались. Відповідач лише працювала в позивача ФОП ОСОБА_2 на посаді перукаря повний робочий день, а за наявності клієнтів працювала до 21 год, тому одночасно працювати і навчатись вона не могла з об`єктивних причин. Зазначає, що суд першої інстанції помилково та всупереч правовій позиції, викладеній в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 667/266/15-ц від 27 листопада 2019 року обґрунтовував своє рішення копіями фотодописів у соціальній мережі «Instagram», оскільки дані відомості відповідачем не вносились.
Також, вказує, що договір між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є неукладеним, оскільки не містить усіх необхідних істотних умов договору, тому суд передчасно задовольнив позовні вимоги позивача. Наявні у справі акти наданих послуг по своїй суті суперечать умовам договору № 14 від 15 січня 2021 року. Що стосується вартості послуг в розмірі 6000,00 грн. за один день ,то дана сума зазначена лише в актах без зазначення в договорі, що суперечить умовам самого договору № 14 та суперечить загальним засадам цивільного судочинства, зокрема п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, оскільки вказана сума необґрунтовано завищена та ніяким розрахунком не підтверджена, а самі акти наданих послуг по суті не підтверджують навчальний процес та реальні витрати навчання, оскільки позивачем не надано програми проведеного навчання, графіка навчання, розкладу його проведення, відомості про навчання із зазначенням затраченого часу, відомості з оцінками знань під час навчання та відповідного документу про набуття підвищеного професійного розвитку, який являється кінцевим юридичним фактом. 
Позивач ФОП ОСОБА_2 надіслала відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
В судове засідання учасники справи: позивач ОСОБА_2 і її представник – адвокат Волошин Л. С. та відповідач ОСОБА_1 і її представник – адвокат Повшук В. І. не з`явилися.
Як вбачається із матеріалів справи ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 березня 2023 року визнано закінченими підготовчі дії і справу призначено до апеляційного розгляду на 10:00 год 19 квітня 2023 року.
В цей же день – 27 березня 2023 року, телефонограмою повідомлено позивача ОСОБА_2 , а її представнику – адвокату Волошину Л. С. надіслано електронне повідомлення, яке доставлено йому 27 березня 2023 року о 15:38, про дату, час і місце розгляду справи.
Від представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Волошина Л. С. 10 квітня 2023 року на адресу суду надійшла заява, якою він просив провести судове засідання, призначене на 10:00 год 19 квітня 2023 року у режимі відеоконференції поза межами приміщення Вінницького апеляційного суду з використанням власних технічних засобів за допомогою додатку «EasyCon» за адресою робочого місця адвоката: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 квітня 2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Волошина Л. С. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Вирішено проводити судові засідання по справі у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Волошина Л. С. за допомогою системи «EasyCon».
19 квітня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Волошин Л. С. надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що він буде представляти інтереси іншого клієнта в органах державної влади в м. Львів 18 квітня і 19 квітня 2023 року включно, тому не зможе взяти участь у розгляді справи навіть у режимі відеоконференції. У підтвердження надав наказ № 8 від 17 квітня 2023 року про відрядження адвоката Волошина Л. С. у м. Львів для представництва інтересів клієнта в органах державної влади, строком з 18 квітня 2023 року по 19 квітня 2023 року включно.
Відповідача ОСОБА_1 повідомлено телефонограмою від 27 березня 2023 року, а її представнику – адвокату Повшуку В. І. надіслано повідомлення на його електронну адресу, яке доставлено йому 27 березня 2023 року о 14:09, про дату, час і місце розгляду справи.
Від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Повшука В. І. 18 квітня 2023 року на адресу суду надійшла заява, якою він просив провести судове засідання, призначене на 10:00 год 19 квітня 2023 року у режимі відеоконференції між судами: Вінницьким апеляційним судом та Рівненським міським судом Рівненської області.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з тих підстав, що дане клопотання направлено до суду 18 квітня 2023 року, тобто за день до судового засідання, що унеможливило своєчасно виконати всі необхідні процесуальні дії для забезпечення проведення судового засідання в такому режимі із Рівненським міським судом.
19 квітня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Повшук В. І. надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, з тих підстав, що йому відмовлено приймати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області, тому просить відкласти розгляд справи, призначеної на 09:00 год 12 квітня 2023 року, на іншу дату, про яку повідомити його завчасно в телефонному режимі. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина 1). Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 2).
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 1 «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК України.
Відповідно до частини 5 статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляду справи, але не пізніше ніж на п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
Як вбачається із матеріалів справи сторони та їх представники завчасно – 27 березня 2023 року отримали повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, призначеної на 19 квітня 2023 року. Безпосередньо сторони будь-яких заяв чи клопотань не надсилали.
Апеляційний суд дослідивши подані представником позивача ОСОБА_2 – адвокатом Волошиним Л. С. і представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Повшуком В. І. заяви про відкладення розгляду справи, дослідивши матеріали цивільної справи щодо питання належного повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, прийшов до висновку про те, що ці заяви до задоволення не підлягають, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, а повідомлені представниками сторін причини неявки судом не визнаються поважними, що не перешкоджає розгляду справи у відсутності сторін і їх представників.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав. 
Судом встановлено, що 15 січня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 (виконавцем) та ОСОБА_1 (замовником) було укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 14, згідно умов якого виконавець надає замовнику інформаційно-консультативні послуги, зміст яких полягає в організації інформативно-консультативних заходів, тренувань, практичних завдань, спрямованих на отримання замовником навиків та знань в сфері перукарського мистецтва, а замовник зобов`язується прийняти такі послуги в порядку та на умовах, визначених договором (пункт1.1.); основною метою надання послуг є набуття замовником відповідних тематично-інформаційних знань та практичних навиків (п. 2.1.).
Пунктом 3 договору визначені ціна та умови оплати. Вартість кожного заходу, тренування, майстер-класу повідомляються замовнику перед його проведенням (п. 3.1). Після надання послуг сторони підписують акт наданих послуг, в якому зазначаються послуги, що були надані замовнику та їх вартість (п. 3.2). Акт може бути складений за результатом надання однієї послуги або за результатом надання послуг протягом певного періоду часу (тиждень, місяць тощо) (п. 3.3). Загальна вартість послуг за цим договором становить суму вартості послуг за всіма актами наданих послуг, підписаних сторонами (п. 3.4). Замовник зобов`язується підписати акт, зазначений у пункті 3.2. договору не пізніше п`яти календарних днів з моменту отримання чи в той же строк надати письмову обґрунтовану та вмотивовану відмову та зауваження. В зворотному випадку акт вважається узгодженим замовником та послуги прийнятими (п. 3.5). замовник зобов`язується оплатити загал ну вартість наданих послуг в останній день строку дії цього договору (п. 3.6.).
Відповідно п. 5.3 договору замовник зобов`язався: приймати від виконавця послуги, що надаються згідно з цим договором; дотримуватись регламенту надання послуг і вимог встановлених виконавцем. 
Також згідно п. 5.4.4 договору передбачено право замовника відмовитись від послуг виконавця в односторонньому порядку (а. с. 6-8).
Актами наданих послуг за період з 17 січня 2021 року по 21 жовтня 2021 року замовник ОСОБА_1 з одного боку і представник ФОП « ОСОБА_2 » з іншого боку уклали 14 актів про те, що на підставі договору за № 14 від 15 січня 2021 року виконані роботи (надавались послуги) з підготовки та тренування до чемпіонату. В актах зазначається, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має. В актах міститься підпис замовника ОСОБА_1 і дана обставина нею не заперечувалась (а. с. 9-22).
Згідно даних виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АА №845840 ФОП ОСОБА_2 здійснює діяльність «85.59 Інші види освіти, н. в. і. у.» (а. с. 23).
Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі станом на 24 жовтня 2022 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 здійснює такі види діяльності: 85.59 інші види освіти, н.в.і.у, 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, 85.52 освіта у сфері культури, 96.02 надання послуг перукарнями та салонами краси (а. с. 92-94).
21 липня 2022 року відповідачу ОСОБА_1 надіслано вимогу про сплату заборгованості по оплаті наданих послуг в сумі 78 000,00 грн. та повідомлено, що у разі непогашення заборгованості позивач буде змушена звернутись до суду (а. с. 26).
Фотоматеріалом зображено кубок та сертифікат на ім`я « ОСОБА_3 » у конкурсі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (2021) (а. с. 95, 96).
Згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого за № 234 від 12 січня 2021 року) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 03 лютого 2021 року по 12 лютого 2021 перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу ураження попереково-крижових корінців, некласифіковані в інших рубрикою (а. с. 98).
У дипломі серії НОМЕР_1  від 30 червня 2016 року та додатку до нього  зазначається, що ОСОБА_1  закінчила у 2016 році ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технологій та дизайну» і здобула професію «перукаря (перукаря-модельєра), візажиста» (а. с. 99, 100).
Відповідно до дописів зі сторінки під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в соціальній мережі Instagram, а саме відповідно до публікації від 01 квітня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 входить до збірної перукарів України, а ОСОБА_4 являється головним тренером (а. с. 117).
Згідно фотокопії трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 24 вересня 2020 року по 04 лютого 2022 року працювала на посаді перукаря у ФОП ОСОБА_2 ; звільнена з займаної посади за власним бажанням (а. с. 168-169). 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався тим, що між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг відповідно до якого сторони погодили предмет договору, відомості про послуги, обов`язки сторін. ОСОБА_1 договір підписала, як і подальші акти, зауважень та заперечень не надавала, відтак в розумінні п. 3.5 Договору прийняла послуги і зобов`язана була сплатити кошти, однак умови договору порушила. При ухваленні рішення судом не встановлювались правильність розрахунків інфляційних збитків, оскільки в цій частині вони не заперечувались сторонами.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно частини першої статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Договором про надання інформаційно консультативних послуг № 14 укладеним між позивачем ФОП ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 передбачено, що виконавець надає замовнику консультативні послуги, зміст яких полягає в організації заходів, тренувань, практичних завдань спрямованих на отримання замовником навиків та знань у сфері перукарського мистецтва, а замовник зобов`язується прийняти такі послуги в порядку та на умовах визначених договором(пункт 1.1). При цьому згідно пункту 3.6 цього договору замовник зобов`язується оплати загальну вартість наданих послуг в останній день строку дії цього договору.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування певних стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 757/15585/20.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, який у рішенні у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції, зробив обґрунтований висновок про те, що позивачем ОСОБА_2 доведено розмір заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг, зобов`язання за яким відповідач ОСОБА_1 не виконала. 
Водночас, відповідач ОСОБА_1 належних та допустимих доказів, визначених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б спростовували доводи позивача, згідно положень статей 12, 81 ЦПК України суду не надала.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 працювала в позивача ФОП ОСОБА_2 на посаді перукаря повний робочий день, тому одночасно працювати і навчатись вона не могла з об`єктивних причин, є голослівними, оскільки пунктом 1.2 договору № 14 передбачено, що послуги виконавця надаються в приміщенні «Школи іміджу та стилю Ірини Раєвської» або на базі іншого центру, визначеного виконавцем. 
Фактична адреса «Школи іміджу та стилю Ірини Раєвської», що відображена у вільному доступі в мережі інтернет, збігається з юридичною адресою ФОП ОСОБА_2 зазначеною в договорі: АДРЕСА_2 . Вказані обставини дозволяють дійти висновку, що відповідачем не надано жодних доказів неможливості одержання інформаційно-консультативних послуг за місцем своєї роботи, тощо.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції помилково та всупереч правовій позиції викладеній в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 667/266/15-ц від 27 листопада 2019 року обґрунтовував своє рішення копіями фотодописів у соціальній мережі «Instagram» заслуговує на увагу, проте правильних висновків суду першої інстанції не спростовує. 
Публікації у соціальній мережі «Instagram» не є визначальними обставинами у даних правовідносинах і носять виключно інформаційний характер. Ключове значення для вирішення спору по суті має саме договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 14 від 15 січня 2021 року укладений між сторонами (а. с. 6-8) та акти надання послуг (а. с. 9-22), які узгодженні та підписані сторонами. 
Розділом 3 договору № 14 регулюються ціна та умови оплати. Відповідно до пункту 3.1 вартість кожного заходу, тренування, майстер-класу повідомляється замовнику перед його проведенням. Після надання послуг сторони підписують акт наданих послуг, в якому зазначаються послуги, що були надані замовнику та їх вартість (пункт 3.2 договору). 
В матеріалах справи наявні 14 актів надання послуг підписаних виконавцем та замовником на загальну суму 84 000,00 грн. Усі акти підписані власноруч замовником ОСОБА_1 , хоча згідно пункту 3.5 договору вона мало право не пізніше п`яти календарних днів з моменту отримання акта надати письмову обґрунтовану та вмотивовану відмову від підписання акту та висловити свої зауваження. 
З урахуванням зазначеного доводи апеляційної скарги у частині того, що договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 14 від 15 січня 2021 року є неукладеним у зв`язку з відсутністю такої істотної умови договору, як ціна договору, є безпідставними та зводяться до перекручування норм матеріального права з метою уникнення виконання умов договору.
При цьому у встановленому законом порядку відповідач ОСОБА_1 ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні до подання позову про стягнення заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг, не було порушено питання про оспорювання даного договору, в тому числі і щодо визнання його неукладеним. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що акти наданих послуг по суті не підтверджують навчальний процес та реальні витрати навчання, оскільки позивачем не надано програми проведеного навчання, графіку, розкладу його проведення, відомості про навчання із зазначенням затраченого часу, відомості з оцінками знань під час навчання та відповідного документу про набуття підвищеного професійного розвитку, тобто який являється кінцевим юридичним фактом. 
Такі доводи апеляційний суд відхиляє, оскільки розділ 9 Договору № 14 містить застереження про незастосування законодавства про освіту. Зокрема в пункті 9.3 вказано, що виконавець інформує та доводить до відома замовника, а замовник погоджується з тим, що виконавець не є закладом освіти, не відноситься до структури позашкільної освіти та будь-якої іншої структури освіти, яка діє на території України. Виконавець інформує та доводить до відома замовника, а замовник погоджується з тим, що виконавець не надає документів про освіту в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки та/або будь-яким іншим договором (пункт 9.4).
Тобто надання інформаційно-консультативних послуг позивачем не пов`язане з освітнім процесом у класичному розумінні, не передбачало оцінку знань ОСОБА_1 та не мало призвести до підвищення її професійного розвитку шляхом отримання про це документів. 
Верховний Суд України в постанові від 28 січня 2015 року по справі № 6-230цс14 зазначив, що принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
З урахуванням зазначеного, апеляційний суд приходить до висновку, що договір про надання інформаційно-консультативних послуг, укладений між сторонами, містить зрозумілі, чіткі та однозначні умови, у тому числі щодо вартості послуг, подій з настанням яких виникає обов`язок сплатити вартість послуг, а також умови за яких замовник звільняється від сплати послуг. Умови вказаного правочину не допускають двозначного тлумачення та їх розуміння не потребує спеціальних (юридичних) знань. Відповідач ОСОБА_1 заперечень при укладенні договору та підписанні актів надання послуг не заявляла, а тому вважається такою, що прийняла виконання умов договору.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Позивачем в позовній заяві здійснено розрахунок інфляційних збитків за період з 01 лютого 2022 року по 31 липня 2022 року на суму заборгованості 84 000,00 грн., що склало 14 040,73 грн., а також 3-х відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 16 січня 2022 року по 24 серпня 2022 року у сумі 1525,81 грн. 
Вказані розрахунки є правильними та у зв`язку з відсутністю обґрунтованих заперечень відповідача, підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 . 
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	І. В. Міхасішин  	
  	І. М. Стадник