ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/2241/15-ц  Номер провадження 22-ц/814/1276/23	Головуючий у 1-й інстанції Аркатова К.В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Коротун І.В.
учасники справи: 
представник позивачів – адвокат Поліканов А.М. 
представник відповідача – адвокат Зеленцов О.П.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Александрової Тетяни Василівни

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року, ухвалене суддею Аркатовою К.В., повний текст рішення складено – дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь за договором позики від 11.01.2008 року заборгованість станом на 02.02.2021 року по 67 559 доларів США 59 центів кожному, що складається з: позики (тіло) по 22 000 доларів США кожному позивачу, відсотків за користування позикою по 40 238 доларів США кожному позивачу, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України по 5 321,59 доларів США кожному позивачу; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 3 654 гривні сплаченого ним судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.01.2008 року батько позивачів ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_1 уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 44 000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 12.01.2013 року. На підтвердження укладання договору позики і отримання від ОСОБА_3 грошей у вищевказаному розмірі, ОСОБА_1 власноруч склав про це розписку, оригінал якої знаходиться у позивачів. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачів помер, позивачі прийняли в повному обсязі спадщину від померлого позикодавця. Відповідач зобов`язання щодо повернення позивачу боргу в термін, встановлений в вимогах та в законі, не виконав, тому позивачі вимушені звернутися до суду.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.08.2015 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 , ОСОБА_2 суму боргу за договором позики (письмовою розпискою) у розмірі 3 247 391,84 грн. та судові витрати.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2016 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.08.2015 року задоволено, скасовано заочне рішення суду від 17.08.2015 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою - задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 за договором позики від 11.01.2008 року загальну заборгованість у розмірі 67 559,59доларів США, що складається з: позики (тіло) - 22 000 долари США, відсотків за користування позикою - 40 238 доларів США, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - 5 321,59 долари США.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 за договором позики від 11.01.2008 року заборгованість у розмірі 67 559, 59 доларів США, що складається з: позики (тіло) 22 000 долари США, відсотків за користування позикою – 40 238доларів США, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - 5 321,59 долар США.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що  ОСОБА_1 умов договору позики належним чином не виконав, тому позов обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення. За умовами договору позики від 11.01.2008 року сторони погодили сплату 3% щомісячно від суми позики, тому розмір заборгованості підлягає стягненню з врахуванням визначених відсотків. Враховуючи, що відповідач грошові кошти не повернув у визначений договором строк, то з нього підлягає стягненню відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, доводи відповідача щодо неможливості отримання позики 11.01.2008 року від батька позивачів ОСОБА_4 через те, що він помер до ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд не прийняв до уваги, оскільки згідно свідоцтва про смерть позикодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через три місяців після укладення договору позики від 11.01.2008 року. Крім того, суд першої інстанції визнав, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень про те, що він не підписував розписку від 11.01.2008 року, що у ній міститься не його підпис. При цьому, судом двічі призначалися судові почеркознавча та технічна експертизи документу розписки від 11.01.2008 року, однак двічі експертиза не була проведена через ненадання відповідачем необхідних документів та нездійснення ним оплати для проведення експертизи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Александрова Т.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції, що двічі експертиза не була проведена через ненадання відповідачем необхідних документів та нездійснення ним оплати для проведення експертизи, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні супровідні листи №2/102екс від 09.01.2018 року та №2/687/екс від 28.02.2018 року разом з рахунком Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса для оплати експертних досліджень, так і відсутні докази надсилання їх на адресу відповідача судом та експертною установою. Окрім того, з матеріалів справи не вбачається, що судом вчинялися будь-які дії для забезпечення надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи на вимогу експертної установи. Вважає, що суд першої інстанції двічі порушив вимоги ч.1 ст. 107 ЦПК України, не надіславши на адресу відповідача рахунки на оплату експертизи та не надавши до експертної установи додаткові матеріали для проведення експертиз (зразки підписів відповідача), що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, 05.04.2021 року представником відповідача подану суду клопотання про відкладення розгляду справи та надано копію листка непрацездатності ОСОБА_1 . Проте, суд безпідставно зазначив, що справу можна розглянути за відсутності відповідача, враховуючи звернення позивачів до суду ще в лютому 2015 року. Звертає увагу, що судом допущені порушення норм процесуального права, оскільки в матеріалах справи відсутня ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання для розгляду справи по суті з врахуванням думки відповідача, а також судом були допущені порушення при перевірці повноти сплати судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів – адвокат Поліканов А.М. просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 липня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Александрової Т.В. на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (т.1 а.с. 244).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 липня 2021 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження - задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Александрової Т.В. на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року (т.2 а.с. 10).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року призначено справу до розгляду судом апеляційної інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду з повідомленням учасників справи на 10.20 год. 14 липня 2022 року (т.2 а.с. 36).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд. 

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Дорош А.І, суддів Лобова О.А., Триголова В.М.(т.2 а.с. 37).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року справу прийнято до провадження, закінчено проведення підготовчих дій та призначено її до розгляду в приміщенні Полтавського апеляційного суду на 10-00 год. 06.03.2023 року, з повідомлення (викликом) учасників справи (т.2 а.с. 38).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 11.01.2008 року батько позивачів ОСОБА_3 позичив відповідачу ОСОБА_1 суму позики у розмірі 44 000 доларів США, яку відповідач зобов`язався повернути до 12.01.2013 року, з умовами щомісячної виплати 3% від суми позики, що підтверджується оригіналом письмової розписки, яка була оглянута судом в ході судового розгляду справи (т.1 а.с. 110).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позикодавець ОСОБА_3 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 (т.1 а.с. 7).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його сини: позивач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.09.2010 року, згідно з яким позивачі успадкували по частці спадщини позикодавця - батька ОСОБА_3 (т.1 а.с. 13).

Таким чином, суд першої інстанції визнав, що позивачі успадкували від свого батька (позикодавця) права вимоги щодо стягнення суми боргу та несплачених процентів з боржника ОСОБА_1 за розпискою від 11.01.2008 року.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції визнав, що оскільки відповідач до теперішнього часу не повернув позику, то з відповідача підлягає стягненню позика у розмірі 44 000 доларів США.

При цьому з огляду на положення частини 1 статті 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц), а оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, а умови договору, передбачали сплату відсотків в установленому розмірі від суми платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути і передбачені договором відсотки за користування грошима в іноземній валюті.

Таким чином, суд першої інстанції визнав, що з відповідача підлягає стягненню сума позики у розмірі 44 000 доларів США. Враховуючи, що позивачі у рівних частках (по частці) прийняли спадщину після смерті їх батька позикодавця ОСОБА_3 , то вони прийняли у спадщину право на майно по частці, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину на законом від 17.09.2010, тому на користь позивачів сума позики з відповідача підлягає стягненню стягнута у рівних частках - по частині кожному, тобто по 22 000 долари США (44 000/2).

При цьому, доводи відповідача щодо неможливості отримання позики 11.01.2008 року від батька позивачів ОСОБА_3 через те, що він помер до ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд першої інстанції не прийняв їх до уваги, оскільки згідно свідоцтва про смерть позикодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через три місяці після оформлення договору позики від 11.01.2008 року.

Крім того, суд першої інстанції визнав, що відповідач всупереч ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів для підтвердження свої доводів про те, що він не підписував розписку від 11.01.2008 р., що у ній міститься не його підпис.

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що по справі двічі призначалися судові почеркознавча та технічна експертизи документу розписки від 11.01.2008 року, однак двічі експертиза не була проведена через ненадання відповідачем необхідних документів та нездійснення ним оплати для проведення експертизи.

Таким чином, судом були створені всі умови учасникам справи для реалізації ними своїх процесуальних прав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи відповідача щодо не підписання ним вказаної розписки від 11.01.2008 року, щодо неотримання ним в борг вказаних коштів є непереконливими та недоведеними відповідачем, та спростовуються матеріалами справи, зокрема, оригіналом оглянутої судом розписки від 11.01.2008 року, наявність якої свідчить про невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Доказів повернення відповідачем вказаної суми позики також не надані суду.

Таким чином, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сума позики у розмірі по 22 000 долари США кожному позивачу.

Як зазначалось, договором позики від 11.01.2008 року передбачено, що позичальник має сплатити 3% щомісячно від суми позики за користування позикою.

Період нарахування процентів від суми позики - є періодом дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

За умовами договору позики від 11.01.2008 року сторони погодили сплату 3% щомісячно від суми позики, при цьому, відповідач зобов`язався повернути всю суму грошей до 12.01.2013 року.

Таким чином, судом першої інстанції визначено, що відсотки, передбачені договором за користування позикою складають 80 476 доларів США (з 11.01.2008 р. до 12.01.2013 р. = 1829 днів х 3% щомісяця х 44 000доларів США / 30 днів в місяці = 80 476), тому вказані відсотки за позикою також підлягають стягненню в іноземній валюті з відповідача на користь позивачів по 40 238доларів США кожному (80 476 / 2).

Крім того, суд першої інстанції визнав, що згідно з договором позики ОСОБА_1 мав повернути кредиторам грошові кошти в сумі 44 000 доларів США до 12.01.2013 року, тому прострочення виконання грошового зобов`язання має місця з 13.01.2013 року.

Таким чином, враховуючи, що відповідач грошові кошти не повернув, то з нього підлягає стягнення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 10 643,18 доларів США (з 13.01.2013 р. до 02.02.2021 р. (в межах заявлених позивачами вимог) = 2 943 дні х 3% річних х 44 000/365 = 10 643,18), тому стягненню з відповідача на користь позивачів підлягає 3% річних - по 5 321,59 долари США кожному (10 643,18 / 2).

При цьому, судом першої інстанції враховані правові висновки щодо стягнення процентів та 3% річних у валюті позики, викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц та від 16.01.2020 року у справі №464/3790/16.

Таким чином, станом на 02.02.2021 року загальна заборгованість відповідача перед позивачами за договором позики від 11.01.2008 року складає 135 119,18 доларів США, що складається з розміру: позики (тіло) - 44 000 доларів США, відсотків за користування позикою – 80 476 доларів США, 3%річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - 10 643,18 доларів США.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивачів боргу за договором позики.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачі успадкували від свого батька (позикодавця) право вимоги щодо стягнення суми боргу та несплачених процентів з боржника ОСОБА_1 за розпискою від 11.01.2008 року, тобто між сторонами існують договірні правовідносини з позики, розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання відповідачем від ОСОБА_3 обумовленої у розписці грошової суми.

Оригінал боргової розписки був поданий позивачами до суду першої інстанції та долучений до матеріалів справи (а.с. 110).

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане і позика не повернута. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 02 вересня 2020 року (справа №569/24347/18), від 26 вересня 2018 року (справа №483/1953/16-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа №707/2606/16-ц).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не підписував розписку від 11.01.2008 року, що у ній міститься не його підпис, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідачем у порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень проти пред`явлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 ст. 107 ЦПК України, не надіславши на адресу відповідача рахунки на оплату експертизи та не надавши до експертної установи додаткові матеріали для проведення експертиз (зразки підписів відповідача), що призвело до неправильного вирішення справи, то такі доводи є необґрунтованими, з врахуванням наступного.

Згідно матеріалів справи, у судовому засіданні 06 червня 2017 року та 17 серпня 2017 року ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення комплексної (почеркознавчої і технічної) експертизи (т.1 а.с. 101-104, 111-112, 113-114). 

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року клопотання відповідача ОСОБА_1 про призначення комплексної (почеркознавчої і технічної) експертизи задоволено. Призначено комплексну (почеркознавчу і технічну) експертизу розписки від 11.01.2008 року щодо отримання суми позики у розмірі 44 000 доларів США, оригінал якої долучено до матеріалів справи. Проведення зазначеної експертизи доручено спеціалізованій експертній установі Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса. На вирішення експертів поставлено наступні питання: - чи придатний підпис розписки від 11.01.2008 року даної відповідачем ОСОБА_1 щодо отримання суми позики в 44 000 доларів США для дослідження з метою ідентифікації особи виконавця? Чи виконаний підпис наданої для дослідження розписки від 11.01.2008 року даної відповідачем ОСОБА_1 щодо отримання суми позики в 44 000 доларів США ОСОБА_1 .? Чи відповідає час виконання рукописного запису (підпису), і печатного тексту даті зазначений на розписці? Якщо ні, то в який період часу виконані підпис і печатний текст зазначеної розписки? Чи піддавалася зазначена розписка термічному впливу, наприклад, пропрасовуванню? окремо фрагмент розписки на якому нанесено підпис і фрагмент розписки на якому надруковано текст? В який період часу виготовлений папір зазначеної розписки? В розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи №638/2241/16-ц в 1-му томі. Попереджено експертів про кримінальну відповідальність відповідно до ст.ст. 384,385 КК України. Витрати по оплаті за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 . На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

При цьому, колегія суддів враховує, що клопотання про призначення комплексної експертизи було розглянуто 17 серпня 2017 року у судовому засіданні за участю відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 .

Справа була повернута до суду першої інстанції без виконання експертизи у зв`язку з ненадходженням оплати на рахунок інституту (т.1 а.с. 117-120).
Крім того, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2020 року клопотання ОСОБА_1 про призначення почеркознавчої та технічної експертизи документу розписки від 11.01.2008 року в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задоволено. Призначено у даній справі почеркознавчу та технічну експертизи документу - розписки від 11.01. 2008 року. На вирішення експертів поставлено наступні питання: чи виконаний підпис на розписці (оригінал зберігається в матеріалах справи а.с. 110) від 11.01.2008 року, виданої ОСОБА_1 щодо отримання суми позики в 44 000 доларів США, ОСОБА_1 .? Чи виконаний печатний текст наданої для дослідження розписки від 11.01.2008 року після виконання рукописного тексту (наявність частинок тонера на штрихах рукописного текста)? В розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи з додатком в окремому конверті (2 аркуші рукописного тексту ). Проведення даної експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вулиця Смоленська, 6). Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

Проте, справа була повернута до суду першої інстанції без виконання експертизи із-за відсутності відомостей про сплату за проведення експертизи (т.1 а.с. 192).

З врахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що в межах розгляду даної справи судом першої інстанції призначалися відповідні експертизи, у судових засіданнях брав участь ОСОБА_1 та його представник – ОСОБА_5 та у їх присутності проголошувалися ухвали суду, тобто, відповідачу та його представнику було відомо про покладення на них певних обов`язків для виконання ухвал суду про призначення експертиз. Згідно п.3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. У даному випадку сторона відповідача повинна була розуміти наслідки не вчинення нею обов`язків, покладених на неї згідно ухвал суду про призначення експертиз у справі, що були призначені саме за клопотанням сторони відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 просив суд витребувати конфіденційну інформацію щодо розміру пенсії та доходів позикодавця ОСОБА_3 за період з 2003 року по 2008 рік, проте, дане клопотання не розглянуто судом, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки вказане клопотання було подано суду першої інстанції 17.08.2017 року і воно було розглянуто у судовому засіданні 17.08.2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що у вказаній справі взагалі не призначалося підготовче провадження, що є порушенням норм процесуального права, то такі доводи є безпідставними, з врахуванням наступного.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом у лютому 2015 року. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року скасовано вказане заочне рішення та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Таким чином, з врахуванням періоду звернення позивачів до суду та скасування заочного рішення й призначення справи до розгляду, проведення підготовчого судового засідання у справі не було передбачено нормами цивільного процесуального законодавства України. Крім цього, зазначене не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення у розумінні ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Наведені обставини свідчать, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив зміст спірних правовідносин та застосував норми матеріального і процесуального права. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Александрової Тетяни Василівни - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2023 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                         В. М. Триголов