КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №370/180/22                                                                                 Головуючий у І інстанції Білоцька Л.В.
Провадження №22-ц/824/972/2023                                                             Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
10 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
 
судді-доповідача                                               Голуб С.А.,
суддів:                                                      Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,
         за участі секретаря судового засідання  Шаламая Ю.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У січні 2022 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 13 жовтня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства. На даний час спільне господарство не ведуть. Примирення та подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим.

На підставі викладеного в позові, позивач просив суд першої інстанції розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, який зареєстрований 13 жовтня 2012 року Чорногородською сільською радою Макарівського району, актовий запис № 1.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08 вересня 2022 року позов задоволено.
Шлюб, зареєстрований 13 жовтня 2012 року Чорногородською сільською радою Макарівського району між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 1 - розірвано.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що у зв`язку з наявністю неповнолітньої дитини, позитивних змін у відносинах з позивачем, щотижневих відвідувань дитини, вона подала заяву до суду про надання строку на примирення. 
Однак, вказана заява була залишена без задоволення, що призвело до неправильного, на її думку, вирішення справи.
Крім того, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
В порядку, визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу. Пояснила, що разом із позивачем вони не проживають більше року, однак вони спілкуються, що давало їй надію на збереження сім`ї.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду належним чином повідомлений.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення враховуючи таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 жовтня 2012 року Чорногородською сільською радою Макарівського району між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка та дружини - ОСОБА_1 (а.с. 8).
В період шлюбу у сторін по справі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Як вказав позивач, та що заперечила відповідач, сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства. Примирення та подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).
Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. Шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачкою, не проживає з нею спільно протягом року, не веде спільне господарство, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.
Виходячи з засад сімейного законодавства шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не врахував її доводи щодо надання строку для примирення.
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
У позовній заяві позивач зазначав, що під час сумісного життя стала проявлятись несумісність характерів, принципова відмінність поглядів на сімейне життя, втратилося почуття любові та поваги один до одного. Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_2 про розірвання шлюбу надійшла до суду у січні 2022 року, за вказаний період часу (більше року) примирення між сторонами не відбулося, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції на вирішення питання про надання строку для примирення сторін.
Щодо доводів відповідачки про те, що справа мала розглядатись з викликом учасників справи.
Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Враховуючи те, що предмет позовних вимог не підпадає під обмеження , які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України, справа є незначної складності, відноситься до малозначних справ, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про розгляд справи в порядку спрощеного провадження повідомлення (виклику) сторін.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для розірвання шлюбу є законними та обґрунтованими, та не спростовані доводами апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 вересня 2022 року у даній справізалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 травня 2023 року.
 
Суддя-доповідач

Судді: