ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5220/23 Справа № 514/918/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       30 травня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Тарутинська селищна рада в особі Органу опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав,
-за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кисса Віктор Іванович
на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 21.09.2022р. за підсудністю з Тарутинського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Тарутинська селищна рада в особі Органу опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач  ОСОБА_2   є батьком її неповнолітньої доньки від першого шлюбу з ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб з відповідачем вони розірвали у 2014р. за рішенням суду. Пізніше, а саме 13.01.2015р., вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , змінивши прізвище. У шлюбі з ОСОБА_4 у них народилося дві доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наразі, їх сім`я складає 5 осіб, усі вони проживають разом у смт. Березине Болгардського району Одеської області. Після розірвання шлюбу батько ОСОБА_7 ніяких відносин з донькою не підтримує, її життям не цікавиться, не виявляє бажання приймати участь у її вихованні та розвитку, ніякої належної матеріальної допомоги не надає, що свідчить про свідоме небажання виконувати покладені на нього законом батьківські обов`язки та неповагу до дитини. 
З врахуванням викладеного, просила суд задовольнити її позовні вимоги та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
       Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року у задоволенніпозовних вимог було відмовлено.
       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Від  ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Вважає рішення суду необгрунтованим, незаконним та таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
       В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що Орган опіки та піклування Тарутинської селищної ради в порушення вимог Сімейного кодексу України не виконав покладених на нього обов`язків, самоусунувся, а суд першої інстанції залишив цю обставину без належного реагування. 
Також зазначає, що надані до суду докази підтверджують винну поведінку відповідача, свідоме нехтування ним своїх обов`язків, що розцінюється як ухилення від виховання дитини.
Звертає увагу, що суд першої інстанції зазначив про те, що позивачка не з`являлася в судові засідання, проте, позивачка та її представник подавали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності у зв`язку з тим, що не мали можливості дістатися суду у зв`язку із введенням воєнного стану на території України.
Інші доводи апеляційної скарги аналогічні вимогам, наведеним у позовній заяві.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.105-107), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
       Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2007р. У шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.№12).
Шлюб між сторонами розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.08.2014р. № 263/6966/14-ц (а.с. № 13).
В подальшому, 13.01.2015р. позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , змінила прізвище на - « ОСОБА_1 » (а.с. № 14).
У шлюбі з ОСОБА_4 у подружжя народилося 2 доньки - ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 та  ОСОБА_6 -  ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. № 16-17).
Позивачка стверджувала, що після розірвання шлюбу батько ОСОБА_7 ніяких відносин з донькою не підтримує, її життям не цікавиться, не виявляє бажання приймати участь у її вихованні та розвитку, ніякої належної матеріальної допомоги не надає, що свідчить про свідоме небажання виконувати покладені на нього законом батьківські обов`язки та неповагу до дитини.
Як на доказ своїх позовних вимог ОСОБА_1 надала довідку про місце реєстрації та склад сім`ї від 22.06.2022р., свідоцтво про народження ОСОБА_3 , рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.08.2014р. про розірвання шлюбу між сторонами, свідоцтво про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_4 , довідку-характеристику на ОСОБА_1 від 17.07.2022р., акт обстеження матеріально-побутових умов сім,ї за місцем проживання ОСОБА_1 від 18.02.2022 р., довідку-характеристику навчально-виховного комплексу на ОСОБА_7 (а.с.№5, абзац 4).
При ухваленні рішення судом було зроблено висновок, про те, що відсутні достатні докази, які у своїй сукупності дали би змогу суду дійти висновку про факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки, тому немає підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №638/6919/16-ц).

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» у рішенні від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі №344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі №645/731/18, від 29.01.2020 року у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі №640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі №331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі №631/2406/15-ц.
За правилами ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Судом першої інстанції встановлено, що листом від 27.12.2022р. начальник служби у справах дітей Тарутинської селищної ради Л. Тануркова надіслала суду витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини № 14 від 20.12.2022р., де було зазначено, що члени комісії з питань захисту прав дитини одноголосно вирішили про недоцільність надання висновку щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. № 55, 56-57).

Обгрунтовуючі апеляційні вимоги представник позивачки зазначив, що Орган опіки та піклування Тарутинської селищної ради в порушення вимог Сімейного кодексу України не виконав покладених на нього обов`язків, самоусунувся, а суд першої інстанції залишив цю обставину без належного реагування.
Втім, колегія суддів зазначає, що висновок органів опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачкою документи, а саме: довідка про місце реєстрації та склад сім,ї від 22.06.2022 р., свідоцтво про народження ОСОБА_3 , рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.08.2014 р. про розірвання шлюбу між сторонами, свідоцтво про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_4 , довідка-характеристика на ОСОБА_1 від 17.07.2022 р., акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за місцем проживання ОСОБА_1 від 18.02.2022р., довідка-характеристика навчально-виховного комплексу на ОСОБА_7 (а.с.№5, абзац 4) всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України, не є достатніми доказами на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин даної справи не доведено.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.
       При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
       Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг не вбачається.
        Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кисса Віктор Іванович залишити без задоволення.
       Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

       Судді: