Постанова
Іменем України
11 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 372/3323/19
провадження № 61-20256св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Щур Олег Іванович, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Одинцова Світлана Олександрівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Яна Олександрівна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Гаврик Антон Вікторович,на рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 грудня 2020 року у складі судді Зінченко О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року в складі колегії суддів Верланова С. М., Мережко М. В.,                Оніщука М. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Щур О. І., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Одинцова С. О., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я. О., про визнання довіреностей недійсними, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання звільнення майна.
Позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтв на право на спадщину за законом ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 , а також 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, яка розташована на                             АДРЕСА_1 та             1/2 частини земельної ділянки площею 0,1169 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, яка розташована за вказаною адресою.
Іншим співвласником 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок, які розташовані на АДРЕСА_1 , був дядько позивача - ОСОБА_5 , який помер у жовтні 2007 року. Позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 та під час оформлення спадщини їй стало відомо, що вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки на підставі підроблених довіреностей були відчужені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , а саме, 30 липня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я. О. посвідчена довіреність та зареєстрована в реєстрі за № 560, згідно з якою ОСОБА_1 уповноважила                      ОСОБА_2 бути її представником в усіх без винятку питаннях, що стосуються продажу від її імені 1/2 частин вказаних земельних ділянок та             1/2 частини житлового будинку. Іншим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Одинцовою С. О.                         31 липня 2014 року посвідчена довіреність та зареєстрована в реєстрі за            № 1119, згідно з якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником в усіх без винятку питаннях, що стосуються продажу від його імені 1/2 частини вказаних вище земельних ділянок та 1/2 частини житлового будинку.
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 08 серпня               2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Щуром О. І., ОСОБА_3 , яка діяла за згодою свого чоловіка ОСОБА_4 , придбала за 149 900 грн у ОСОБА_2 , як представника ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , земельну ділянку, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, та земельну ділянку площею 0,1169 га, з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, які розташовані на                         АДРЕСА_1 .
На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 серпня              2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Щуром О. І., ОСОБА_3 , яка діяла за згодою свого чоловіка ОСОБА_4 , придбала за 154 461 грн у ОСОБА_2 , як представника ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 посилаючись на те, що вона та її дядько ОСОБА_5 нотаріальної згоди на укладення вказаних правочинів не давали, просила суд: визнати недійсною з моменту видачі довіреність від 30 липня 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я. О. та зареєстровану в реєстрі за № 560, згідно з якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в усіх без винятку питаннях, що стосуються продажу від її імені 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1169 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та                      1/2 частини житлового будинку, які розташовані на АДРЕСА_1 ; визнати недійсною з моменту видачі довіреність від 31 липня 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу            Одинцовою С. О. та зареєстровану в реєстрі за № 1119, згідно з якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником в усіх без винятку питаннях, що стосуються продажу від його імені 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,                    1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1169 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та 1/2 частини житлового будинку, які розташовані на АДРЕСА_1 ; визнати недійсним з моменту укладення договір           купівлі-продажу земельної ділянки від 08 серпня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу               Щуром О. І. та зареєстрований в реєстрі за № 871; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу житлового будинку від 08 серпня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Щуром О. І. та зареєстрований в реєстрі за № 861; визнати за ОСОБА_1 право власності на вказані земельні ділянки та житловий будинок; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зазначені земельні ділянки та житловий будинок, які розташовані на АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнити вказані земельні ділянки та житловий будинок, які розташовані на                      АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх прийняття
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 грудня              2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду              від 04 листопада 2021 року, позов задоволено частково.
Визнано недійсною з моменту видачі довіреність від 30 липня 2014 року, що посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я. О., зареєстрована в реєстрі за № 560, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в усіх без винятку питаннях, що стосуються продажу від її імені частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та частини земельної ділянки, площею                       0,1169 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на                АДРЕСА_1 .
Визнано недійсною з моменту видачі довіреність від 31 липня 2014 року, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Одинцовою С. О., зареєстрована в реєстрі за № 1119, якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником в усіх без винятку питаннях, що стосуються продажу від його імені частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та його частини земельної ділянки, площею 0,1169 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Щуром О. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 871.
Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу житлового будинку від 08 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Щуром О. Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 861.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року, скасовано після набрання рішення законної сили.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 довіреність від 30 липня 2014 року не підписувала і такого правочину не вчиняла, що підтверджується висновком експерта від 28 серпня 2019 року № 17-3/1379, а правоздатність            ОСОБА_5 припинилася у момент його смерті (у жовтні 2007 року), у зв`язку з чим він не міг підписати довіреність від 31 липня 2014 року, а тому суди дійшли висновку про визнання цих довіреностей недійсними. При цьому, в позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що вона є спадкоємцем померлого ОСОБА_5 , що не спростовано відповідачами під час розгляду справи, тому її права та інтереси відносно іншої частини майна, яке належало померлому ОСОБА_5 , були порушені.
Враховуючи, що нотаріально посвідчені довіреності від 30 липня 2014 року та від 31 липня 2014 року є недійсними, тому вказані правочини, які вчинені на підставі цих довіреностей також є недійсними.
Оскільки у даній справі між ОСОБА_6 та відповідачами існують зобов`язально-правові відносини, щодо застосування передбачених частиною першою статті 216 ЦК України наслідків недійсності правочину (реституція), то у даному випадку належним способом захисту права власності ОСОБА_6 на спірні земельні ділянки та житловий будинок є звернення з позовними вимогами про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину на підставі частини першої статті 216 ЦК України. Тому задоволення вимог ОСОБА_1 про витребування зазначеного нерухомого майна, визнання права власності на спірне нерухоме майно і зобов`язання відповідачів звільнити це майно не узгоджуватиметься із приписами статті 216 ЦК України та суперечитиме положенням частини першої статті 16 ЦК України щодо права особи на захист своїх прав лише у спосіб визначений законом.
Посилання відповідача, як на доказ, що спростовує доводи позивача, на доданий до апеляційної скарги аналіз (дослідження) висновку експерта            від 28 серпня 2019 року № 17-3/1379, який складений 08 лютого 2021 року експертом-криміналістом Київської незалежної судово-експертної установи Кривошеїною О. П. за заявою ОСОБА_4 від 02 лютого 2021 року, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вказаний документ поданий представником відповідача з порушенням процесуальних строків подання доказів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі  ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат                   Гаврик А. В., просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання відповідача про призначення повторної експертизи та суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме: висновку експерта            від 28 серпня 2019 року № 17-3/1379 та листа Української міської державної нотаріальної контори Київської області від 27 жовтня 2021 року № 280/01-16.
Касаційна скарга також мотивована тим, що висновок експерта від 28 серпня 2019 року № 17-3/1379 є необґрунтованим, необ`єктивним, непереконливим і таким, що викликає сумніви в його правильності, що підтверджується аналізом (дослідженням) цього висновку, який складений 08 лютого               2021 року експертом-криміналістом Київської незалежної судово-експертної установи Кривошеїною О. П. за заявою ОСОБА_4 від 02 лютого            2021 року.
Крім того, судами не встановлено прийняття позивачем спадщини від ОСОБА_5 , тому ОСОБА_1 не може діяти від імені              ОСОБА_5 в частині оскарження довіреності, договору купівлі-продажу вказаних земельних ділянок та житлового будинку.
Разом з тим, лист Української міської державної нотаріальної контори Київської області від 27 жовтня 2021 року № 280/01-16 не мав прийматися судом до уваги, оскільки він поданий позивачем до суду апеляційної інстанції, проте до суду першої інстанції не був наданий.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Провадження у суді касаційної інстанції
Касаційна скарга подана до Верховного Суду  ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Гаврик А. В., 13 грудня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи
Суди встановили, що на підставі свідоцтв на право на спадщину за законом ОСОБА_1 була власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 .
Крім того, ОСОБА_1 була власником 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, яка розташована на                         АДРЕСА_1 та             1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1169 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, яка розташована за вказаною адресою.
Іншим співвласником 1/2 частини вказаного вище спірного житлового будинку та земельних ділянок на АДРЕСА_1 був дядько позивача - ОСОБА_5 .
У жовтні 2007 року ОСОБА_5 помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області 10 жовтня 2008 року був складений актовий запис № 21.
30 липня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я. О. посвідчена довіреність та зареєстрована в реєстрі за № 560, згідно з якою ОСОБА_1 уповноважила                 ОСОБА_2 бути її представником в усіх без винятку питаннях, що стосуються продажу від її імені 1/2 частини земельної ділянки, площею   0,1000 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, цільове         призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1169 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, цільове              призначення - для ведення особистого селянського господарства,                               1/2 частини житлового будинку, які розташовані на АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 16-17).
31 липня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Одинцовою С. О. була посвідчена довіреність та зареєстрована в реєстрі за № 1119, якою ОСОБА_5 уповноважив       ОСОБА_2 бути його представником в усіх без винятку питаннях, що стосуються продажу від його імені 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, 1/2 частини земельної ділянки, площею 0, 1169 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, та 1/2 частини житлового будинку, які розташовані на АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 15).
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 серпня 2014 року ОСОБА_3 , яка діяла за згодою свого чоловіка                   ОСОБА_4 , придбала за 149 900 грн у ОСОБА_2 , який діяв як представник ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку, площею 0,1169 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на                       АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Щуром О. І. та зареєстрований в реєстрі за № 871.
Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 08 серпня           2014 року ОСОБА_3 , яка діяла за згодою свого чоловіка                   ОСОБА_4 , придбала за 154 461 грн у ОСОБА_2 , як представника ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , житловий будинок з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Щуром О. І. та зареєстрований в реєстрі за               № 861.
13 серпня 2014 року на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області Заболотній О. М. визначено двохмісячний строк з дня набрання рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого у жовтні 2007 року (т. 1 а. с. 14). Вказане судове рішення набрало законної сили.
Відповідно до висновку експерта від 28 серпня 2019 року № 17-3/1379, який складений судовим експертом Київського науково-дослідного                      експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України на виконання ухвали суду про призначення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні від 20 листопада 2014 року                                                      № 12014110230000938, підпис у графі «Підпис:» від імені ОСОБА_1 в оригіналі довіреності від 30 липня 2014 року, зареєстрованій в реєстрі за            № 560, посвідченій приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я. О., якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в усіх без винятку питань що стосуються продажу від її імені 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, за ціною та на умовах на його розсуд, 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1169 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, та 1/2 частини житлового будинку, які розташовані на АДРЕСА_1 (з правом підписання від її імені відповідних договорів купівлі-продажу вказаних земельних ділянок та договору купівлі-продажу житлового будинку), виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою                       (т. 1 а. с. 66-71).
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи заявника в касаційній скарзі викладені щодо незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому Верховний Суд переглядає судові рішення тільки в частині позовних вимог щодо визнання довіреностей, договорів                        купівлі-продажу недійсними та в межах доводів касаційної скарги. В іншій частині оскаржувані судові рішення Верховним Судом не переглядаються.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 довіреність від 30 липня 2014 року не підписувала і такого правочину не вчиняла, що підтверджується висновком експерта від 28 серпня 2019 року № 17-3/1379, а правоздатність            ОСОБА_5 припинилася у момент його смерті (у жовтні 2007 року), у зв`язку з чим він не міг підписати довіреність від 31 липня 2014 року, а тому суди дійшли висновку про визнання цих довіреностей недійсними. При цьому, в позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що вона є спадкоємицею померлого ОСОБА_5 , що не спростовано відповідачами під час розгляду справи, тому її права та інтереси відносно іншої частини майна, яке належало померлому ОСОБА_5 , були порушені.
Враховуючи, що нотаріально посвідчені довіреності від 30 липня 2014 року та від 31 липня 2014 року є недійсними, тому вказані правочини, які вчинені на підставі цих довіреностей також є недійсними.
Оскільки у даній справі між ОСОБА_6 та відповідачами існують зобов`язально-правові відносини, щодо застосування передбачених частиною першою статті 216 ЦК України наслідків недійсності правочину (реституція), то у даному випадку належним способом захисту права власності ОСОБА_6 на спірні земельні ділянки та житловий будинок є звернення з позовними вимогами про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину на підставі частини першої статті 216 ЦК України. Тому задоволення вимог ОСОБА_1 про витребування зазначеного нерухомого майна, визнання права власності на спірне нерухоме майно і зобов`язання відповідачів звільнити це майно не узгоджуватиметься із приписами статті 216 ЦК України та суперечитиме положенням частини першої статті 16 ЦК України щодо права особи на захист своїх прав лише у спосіб визначений законом.
Посилання відповідача на доданий до апеляційної скарги аналіз (дослідження) висновку експерта від 28 серпня 2019 року № 17-3/1379, який складений 08 лютого 2021 року експертом-криміналістом Київської незалежної судово-експертної установи Кривошеїною О. П. за заявою ОСОБА_4 від 02 лютого 2021 року, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вказаний документ поданий представником відповідача з порушенням процесуальних строків подання доказів.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, враховуючи наступне.
Щодо доводів касаційної скарги про необґрунтоване відхилення клопотання відповідача про призначення повторної експертизи та неприйняття доказів в суді апеляційної інстанції
ОСОБА_4 в касаційній скарзі, посилається на те, що висновок експерта від 28 серпня 2019 року № 17-3/1379 є необґрунтованим, необ`єктивним, непереконливим і таким, що викликає сумніви в його правильності, що підтверджується аналізом (дослідженням) цього висновку, який складений 08 лютого 2021 року експертом-криміналістом Київської незалежної               судово-експертної установи Кривошеїною О. П. за заявою ОСОБА_4                   від 02 лютого 2021 року. Тому відповідач просив апеляційний суд призначити повторну експертизу. При цьому, апеляційний суд не прийняв до уваги зазначені докази та відмовив у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України (частина друга статті 13 ЦПК України).
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати до суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини третя та четверта статті 83 ЦПК України).
Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина перша та друга статті 367 ЦПК України).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста статті 367 ЦПК України).
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив виключно із суті заявлених у суді першої інстанції вимог позивача, аргументів та доказів сторін, наданих суду.
При розгляді справи в суді першої інстанції, ОСОБА_4 не звертався з клопотанням про проведення повторної почеркознавчої експертизи, а також не надав суду першої інстанції будь-яких належних і допустимих доказів того, що висновок експерта від 28 серпня 2019 року № 17-3/1379 є необґрунтованим, необ`єктивним, непереконливим і таким, що викликає сумніви в його правильності.
Аналіз (дослідження) від 08 лютого 2021 року, складений                            експертом-криміналістом Київської незалежної судово-експертної установи Кривошеїною О. П. за заявою ОСОБА_4 від 02 лютого 2021 року,  відповідач подав апеляційному суду без наведення жодних поважних причин неможливості проведення такого аналізу раніше, під час розгляду справи в суді першої інстанції. Отже апеляційний суд не мав права приймати до уваги ці докази, оцінюючи законність судового рішення суду першої інстанції, згідно із вимогами частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України, про що правильно зазначив апеляційний суд у своїй постанові. 
Суд апеляційної інстанції встановив, що висновок експерта від 28 серпня 2019 року № 17-3/1379 складений відповідно вимог чинного законодавства в рамках кримінального провадження, експерта попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статями                               384, 385 КК України. Відповідач не надав доказів на спростування зазначених обставин, а тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для призначення повторної почеркознавчої експертизи в суді апеляційної інстанції.
Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
Таким чином, вищезазначені доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду цієї справи.
Щодо посилань в касаційній скарзі на те, що суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів
Подаючи касаційну скаргу, ОСОБА_4 зазначив, що судами не встановлено прийняття позивачем спадщини від ОСОБА_5 , тому ОСОБА_1 не може діяти від імені ОСОБА_5 в частині оскарження довіреності, договору купівлі-продажу вказаних земельних ділянок та житлового будинку. Крім того, лист Української міської державної нотаріальної контори Київської області від 27 жовтня 2021 року № 280/01-16 не мав прийматися судом до уваги, оскільки він поданий позивачем до суду апеляційної інстанції, проте до суду першої інстанції не був наданий.
За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Частиною другою статті 1269 ЦК України визначено, що заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
За змістом пункту 2.1 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини.
У жовтні 2007 року ОСОБА_5 помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області 10 жовтня 2008 року був складений актовий запис № 21.
13 серпня 2014 року на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 визначено двохмісячний строк з дня набрання рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого у жовтні 2007 року (т. 1 а. с. 14). Вказане судове рішення набрало законної сили.
Разом з тим, при розгляді справи в суді першої інстанції, сторони не заперечували того, що спадкоємцем померлого ОСОБА_5 за законом є його племінниця ОСОБА_1 . При цьому, заперечення з цього приводу були зазначені вже після подання ОСОБА_4 апеляційної скарги у письмових поясненнях, поданих останнім у вересні 2021 року.
З листа Української міської державної нотаріальної контори Київської області від 27 жовтня 2021 року № 280/01/-16 вбачається, що згідно з документами спадкової справи № 127/2014 до майна померлого в жовтні 2007 року ОСОБА_5 , спадкоємицею за законом є племінниця померлого ОСОБА_1 (т. 2 а. с. 244).
Вказаний лист лише підтверджує обставини, які встановлювались судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, та не є новим доказом у цій справі.
Таким чином, з урахуванням належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи, спадкова справа щодо майна померлого               ОСОБА_5 була заведена ще у 2014 році та спадкоємицею за законом є племінниця померлого ОСОБА_1 .
Отже, ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , а тому має право оспорювати правочини щодо спірного майна, які були укладені від імені ОСОБА_5 .
Враховуючи викладене, зазначені посилання в касаційній скарзі є необґрунтованими.
Перевіривши доводи касаційної скарги щодо неправильності застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в межах заявлених ОСОБА_4 підстав касаційного оскарження, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення містять вичерпні висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень наведено дані про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також надано оцінку всім доказам.
При цьому суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону не здійснює оцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності 
від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої 
статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої 
статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 141, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Гаврик Антон Вікторович, залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 грудня           2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада               2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                   І. М. Фаловська
                                                                                                В. В. Сердюк
                                                                                                В. А. Стрільчук