ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 квітня 2023 року 	м.Дніпро	справа № 280/5390/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 280/5390/22                (суддя Батрак І.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач-1), Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-2), в якому просила:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області та рішення Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.06.2022 №0841500044362 щодо відмови позивачці у належному зарахуванні стажу та у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати позивачу до загального стажу період роботи з 11 березня 1981 року по 12 лютого 2000 року, відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_1 , та період перебування на обліку в центрі зайнятості з 21 червня 2002 року по 15 червня 2003 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21.03.2022р.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Так, суд:
- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.06.2022 №0841500044362 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язав Головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період її роботи з 11 березня 1981 року по 12 лютого 2000 року та період перебування на обліку в центрі зайнятості з 21 червня 2002 року по 15 червня 2003 року, відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_1 
- повторно розглянути заяву позивача від 21.03.2022 про призначення пенсії за віком.
В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, помилковість висновків суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач-2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача-2 не скористалася.
Відповідач-1 також не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-2.
Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст.311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до відділу обслуговування громадян № 4 (сервісного центру) ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.
16.06.2022р. Головним управлінням пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення №0841500044362 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з підстав відсутності у неї необхідного стажу 29 років, наявність якого дає право на призначення такого виду пенсії. В рішенні зазначено, що за наданими позивачем до заяви документами її страховий стаж складає 24 роки 10 місяців 22 дні.
Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що трудова книжка позивача, копія якої наявна в матеріалах справи, в розділі «Відомості про роботу» містить всі необхідні записи про спірні періоди роботи позивача. Виявлений відповідачем-2 недолік оформлення трудової книжки в частині виправлення цифри « 2» у записі №7, не може вважатися достатньою підставою для неврахування відомостей при обчисленні стажу роботи позивача, оскільки внесення відомостей до трудової книжки не здійснюється позивачем.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зобов`язав саме ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 11.03.1981 по 12.02.2000 та період перебування на обліку в центрі зайнятості з 21.06.2002 по 15.06.2003, відповідно до даних трудової книжки,  та повторно розглянути заяву позивача від 21.03.2022 щодо призначення їй пенсії за віком.
При цьому, суд відмовив в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки суд не є органом, який має обраховувати та призначати пенсію.
Позивач в частині відмови в задоволенні частини її позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржила.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та звертає увагу на наступне.
Призначення, виплата та перерахунок пенсій регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV (у редакції Закону України №3108-IV від 17.11.2005 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Статтею 7 Закону №1788-XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується
Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії є підтвердження особою відповідного страхового стажу.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За період до 1 січня 2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону №1788-XII.
У пунктах 1, 2 та 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". У відповідності до п.1 даного Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 даного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Абзацом 1 пункту 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Однак, цей Порядок поширюється на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.
Як встановлено судом, позивачка має відповідні записи в трудовій книжці, які виконані чітко та зрозуміло, без виправлень та закреслень тощо.
Як вбачається з трудової книжки колгоспника, що видана на ОСОБА_2 , позивач працювала:
- з 11.03.1981 по 29.10.1984 на посаді зоотехніка в колгоспі «Червоноармійський»;
- з 30.10.1984 по 12.02.2000 була членом колгоспу ім. Чкалова;
- з 21.06.2000 по 15.06.2003 отримувала виплати допомоги по безробіттю у Василівському РЦЗ.
На сторінках 18-21 трудової книжки позивача записані вироблені нею вихододні та встановлені мінімуми. 
Відповідачем-2 не зазначено обґрунтованих підстав для витребування у позивачки довідки з виробленими вихододнями та встановленим мінімумом та довідка про реорганізацію.
Суд першої інстанції вірно вказав, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).
Так, в періоді, в якому позивачу оформлялася трудова книжка, діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).
Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції №162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Порядок внесення записів про трудову діяльність особи у відомостях про роботу передбачений пунктами 2.13- 2.14. Інструкції № 162.
Пунктом 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 17.08.1993 року за № 110, передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки, працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Згідно пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій. Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що мають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» визначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою. При цьому, відповідно до пункту 18 постанови, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 20.08.1981, копія якої наявна в матеріалах справи, в розділі «Відомості про роботу» містить відповідні записи про періоди роботи позивача, займані посади, найменування підприємств.
В спірному випадку при розгляді заяви позивача відповідачем-2 не було встановлено будь-яких недоліків оформлення записів про роботу позивача, записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписом начальника відділу кадрів та скріплені печатками.
На час заповнення трудової книжки позивача була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162.
З приписів порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, що визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням.
З 29 липня 1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.
Відповідно до пункту 1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
В силу пункту 2.6. Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з абзацом 2 пункту 6.1 Інструкції №58, у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більш того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Виявлений відповідачем недолік оформлення трудової книжки в частині виправлення цифри 2 у записі №7, відповідальною особою за заповнення трудової книжки, не може вважатися достатньою підставою для неврахування  відомостей при обчисленні стажу роботи, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем.
Позивач не може нести негативні наслідки у зв`язку із неправильним заповненням роботодавцем першої сторінки її трудової книжки.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018.
Тому, є вірними висновки суду першої інстанції, що неврахування відповідачем-2 під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії відомостей про роботу останньої, носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства. 
Відповідачем-2 не було забезпечено належного розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного вивчення всіх поданих документів, у зв`язку з чим суд обрав належний спосіб захисту порушених прав позивача шляхом скасування оскарженого рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 16.06.2022 № 084150004436 та зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 11.03.1981 по 12.02.2000 та період перебування на обліку в центрі зайнятості з 21.06.2002 по 15.06.2003 відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_1 від 20.08.1981, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1  від 21.03.2022 про призначення пенсії за віком.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідача-2 висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі в оскарженій частині необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року                                  у справі № 280/5390/22 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак