ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року	Львів	Справа № 380/17713/22 пров. № А/857/5421/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикодонний загін)  про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

             суддя (судді) в суді першої інстанції - Мартинюк В.Я., 
час ухвалення рішення - не зазначено, 
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення перерахунку та виплати підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у 2018 році, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний 11 календарний рік служби та компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; зобов`язати провести перерахунок та виплату підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у 2018 році, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний 11 календарний рік служби та компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати із липня 2015 року по день фактичної виплати 18 жовтня 2022 року; зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати із липня 2015 року по день фактичної виплати 18 жовтня 2022 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 6-ОС від 05 лютого 2018 року (по особовому складу) його виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. Вказує, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року у справі  № 380/12078/21 18 жовтня 2022 року на його картковий рахунок було зараховано 50941 грн 07 коп. індексації грошового забезпечення. Вважає, що, відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки, крім виплати індексації грошового забезпечення, повинен був здійснити  перерахунок та виплати підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у 2018 році, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний 11 календарний рік служби та компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. Крім того, вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки, нарахувавши та виплативши заборгованість індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по лютий 2018 року, не нарахував та не виплатив компенсацію втрат частини доходів за порушення строків виплати доходу у вигляді індексації. Зазначає, що з огляду на вказане, він набув право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по жовтень 2022 року відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії в частині вимог щодо нездійснення перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у 2018 році, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний 11 календарний рік служби, компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток, нездійснення нарахування та виплати   підйомної допомоги з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення повернуто позивачу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що основною умовою для виплати особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення є її звернення до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації. В матеріалах справи відсутні відомості з приводу того, що позивач чи його представник зверталися до відповідача із заявою щодо виплати йому компенсації втрати частини доходів, згадане підтверджується, зокрема, численними адвокатськими запитами, долученими до матеріалів справи. Враховуючи встановлені обставини та беручи до уваги практику Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є передчасними, тому у задоволенні позову належить відмовити.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до ст. 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації втрат доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати провадиться у тому ж місяці, у якому здвйснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Вказує, що норми ст. 7 Закону № 2050-ІІІ  містять право особи на звернення до уповноваженого органу з вимогою нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини  доходів, та відповідно, у випадку відмови оскаржити її в судовому порядку, однак не містять обов`язку, що прямо випливає зі змісту самої норми ст. 7, а саме «може бути оскаржена громадянином у судовому порядку». Звертає увагу на те, що його права були порушені саме бездіяльністю відповідача, який при виплаті основної суми доходу у вигляді індексації грошового забезпечення не виплатив йому компенсацію втрати частини доходу відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 6-ОС від 05 лютого 2018 року (по особовому складу) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 380/4042/20 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у червні 2016 року та лютому 2017 року передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену (збільшену) суму допомоги на оздоровлення у червні 2016 року та у лютому 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 з урахуванням проведених виплат; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у лютому 2018 року та підйомну допомогу у січні 2018 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських»; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських»;     визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 06.02.2018 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013-2018 роки; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 - 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції передбаченої передбачену від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських»; в задоволенні решти вимог відмовлено.
12 лютого 2021 року на картковий рахунок позивача відповідачем було зараховано 27037 грн 91 коп. (заробітна плата).
16 березня 2021 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію та документи про характер, цільове призначення коштів виплачених позивачу при звільненні з військової служби та складові грошових виплат, а саме: 12.02.2021 року військовою частиною НОМЕР_1 коштів у сумі 27037 грн 91 коп.; 17.02.2021 року військовою частиною НОМЕР_1 коштів у сумі 7863 грн 94 коп.; 15.03.2021 року військовою частиною НОМЕР_1 коштів у сумі 37945 грн. 56 коп.
Листом № 11/1592 від 25 березня 2021 року Краматорський прикордонний загін Державної прикордонної служби України повідомив представника позивача про нарахування та виплату позивачу сум запитуваних ним в адвокатському запиті від 16 березня 2021 року.
22 квітня 2021 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив нарахувати та виплатити позивачу заборгованість індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року до часу звільнення з військової служби 06 лютого 2018 року; надати інформацію про базовий місяць для нарахування індексації позивачу у період з січня-грудень 2015 року з посиланням на підстави визначення базового місяця; надати інформацію про так званий базовий місяць для нарахування індексації за період з грудня 2015 року до часу звільнення з військової служби.
Листом № 11/2378 від 30 квітня 2021 року Краматорський прикордонний загін Державної прикордонної служби України повідомив представника позивача, що позивачу нараховано індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по дату звільнення з військової служби 06 лютого 2018 року у сумі 34417 грн 54 коп.; серпень 2014 року застосовувався як базовий місяць при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по грудень 2015 року, разом з тим, за період з січня 2015 року по червень 2015 року індексацію грошового забезпечення було нараховано та виплачено ІНФОРМАЦІЯ_1 ; за період з грудня 2015 року по дату звільнення з військової служби не відбувались зміни посадового окладу позивача. Таким чином, підстави зміни базового місяця серпня 2014 року у зазначений період відсутні.
Як слідує із витягу з карткового рахунку позивача 11 травня 2021 року йому було зараховано 33901 грн 28 коп. (заробітна плата В/Ч НОМЕР_1 ).
17 червня 2021 року представник позивача звернувся із адвокатським запитом до відповідача, в якому просив надати детальний помісячний розрахунок нарахованої позивачу індексації, зазначивши базовий місяць, який взято при її розрахунку.
Листом № 11/3568 від 24 червня 2021 року Краматорський прикордонний загін Державної прикордонної служби України надіслав на його адресу довідку № 172 від 23 червня 2021 року (помісячний розрахунок індексації грошового забезпечення нарахованої та виплаченої позивачу 14 травня 2021 року).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у повному обсязі за період з грудня 2015 року по 06.02.2018. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 06.02.2018 включно з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, із урахування виплачених сум.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2022 року у справі № 380/12078/21 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року в справі № 380/12078/21 - без змін.
19 вересня 2022 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив добровільно виконати судове рішення у справі № 380/12078/21 та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 06 лютого 2018 року.
Листом 11/2455-22-вих. від 26 вересня 2022 року Львівський військово-медичний клінічний центр (клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України повідомив представника позивача, що позивачу за період з грудня 2015 року по 06 лютого 2018 року перераховано індексацію грошового забезпечення з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та з урахуванням виплачених сум. Нарахована сума індексації грошового забезпечення склала 51716 грн 82 коп., сума військового збору - 775 грн 75 коп., на картковий рахунок позивача буде зараховано 50941 грн 07 коп. до 15 жовтня 2022 року.
18 жовтня 2022 року на картковий рахунок позивача було зараховано 50941 грн 07 коп. (заробітна плата).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог 
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (з наступними змінами та доповненнями; далі - Закон № 2050-ІІІ).
Відповідно до  ст. 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159  відтворюють положення  Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
За змістом   статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до   ст. 7 Закону № 2050-ІІІ  відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Законі № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20. 
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-III, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.
Колегія суддів зазначає, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді cуб`єкта владних повноважень про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до  Закону № 2050-ІІІ  та Порядку № 159 пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року по справі № 240/186/20 та від 04 травня 2022 року у справі № 200/14472/19-а, від 29 червня 2022 року у справі № 320/704/19, від 27 липня 2022 року у справі № 460/783/20.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості з приводу того, що позивач чи його представник зверталися до відповідача із заявою щодо виплати йому компенсації втрати частини доходів.
Вказане підтверджується, зокрема, адвокатськими запитами, долученими до матеріалів справи, та не заперечується позивачем.
Стосовно посилання скаржника на постанови Верховного Суду від  21 вересня 2022 року у справі  № 816/1627/18 та від 16 листопада 2022 року у справі  № 674/22/17, відповідно до яких позовні вимоги задовольнялись, а відповідні підприємства, установи або організації зобов`язувались нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у відповідності до Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159, колегія суддів зазначає, що у вказаних рішеннях не досліджувалося питання можливості виплати суб`єктом владних повноважень компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації за відсутності звернення особи з відповідною заявою до органу влади.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є передчасними, тому в їх задоволенні слід відмовити.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення    Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року    у справі № 380/17713/22 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 07 червня 2023 року.