ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30, тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Соломко І.І.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2023 року                                                                                         Справа № 620/204/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Губської Л.В., Карпушової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі 

за позовом           ОСОБА_1 
                              
до                     Військової частини НОМЕР_1 

про           визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
1. ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - Відповідач) про:
- визнання протиправними дій Відповідача щодо неврахування абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови КМУ від 17.07.2003 при нарахування та виплаті Позивачці індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 23.02.2022;
- зобов`язання Відповідача нарахувати та доплатити Позивачці індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з урахуванням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року;
- зобов`язання Відповідача здійснити перерахунок та доплату Позивачці індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 23.02.2022, з урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови КМУ від 17.07.2003 № 1078, як різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходів, здійснити виплату такої індексації, з урахуванням виплаченої раніше суми;
- зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачці компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.
2. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та доказів поважності причин його пропуску, засвідчених належним чином.
3. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, а позовну заяву - повернуто.
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що Законом № 2352-IX внесені зміни до статті 233 КЗпП України, відповідно до яких змінено нормативне регулювання правовідносин з питань щодо стягнення заробітної плати і, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці без обмеження будь-яким строком.
Разом з тим суд зазначив, що Позивачка звільнена зі служби на підставі наказу Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2022 № 49, в якому зазначено про виплату певних сум грошового забезпечення, а відтак, про порушення прав щодо невиплати спірної індексації вона повинна була дізнатися з дня цього наказу про її звільнення із зазначенням сум, призначених до виплати, тобто у березні 2022 року.
Водночас суд вказав, що з цим позовом ОСОБА_1 звернулась 21.12.2022, пропустивши строк, передбачений частиною другою статті 233 КЗпП України.
При цьому суд звернув увагу на те, що отримання Позивачкою листа Відповідача від 12.12.2022 у відповідь на звернення адвоката та розрахунку виплачених при звільненні сум в листопаді 2022 року не змінює момент, з якого вона повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.
Доводи Позивачки про те, що з 25.03.2022 вона була взята на облік як внутрішньо переміщена особа в с. Великі Кошарища Житомирської області у зв`язку з воєнними діями в Україні, суд не прийняв до уваги, оскільки Позивачка перебувала на території України та не була позбавлена можливості скористатися поштовим зв`язком або послугами електронного суду для звернення до суду з позовною заявою.
4. Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та продовжити продовження по справі.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог Позивачка зазначає, що на час дії карантину, установленого КМУ, строки, визначені ст. 233 КЗпП України, продовжуються на час карантину.
Крім того, на переконання Апелянтки, тримісячний строк звернення до суду, визначений у ст. 233 КЗпП України, слід відраховувати з дня отримання письмового повідомлення про нараховані та виплачені працівнику спірні суми, яке їй не надсилалося.
Також Апелянтка звертає увагу на те, що станом на час її звільнення і до липня 2022 року строки звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, законодавцем не обмежувалися.
При цьому Апелянтка посилається на визначений статтею 58 Конституції України принцип незворотної дії закону в часі.
Разом з тим Апелянтка вказує, що отримуючи при звільненні всю суму коштів одним платежем, вона сподівалася на добросовісність Відповідача і нарахування ним всіх належних їй виплат одним платежем в одній сумі.
З цих та інших підстав, на думку Апелянта, ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження за його зустрічним позовом у цій справі.
           6. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду 01.02.2023 та від 22.02.2023 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження з 14.03.2023.
           7. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.
          Разом з тим у своєму відзиві Відповідач зазначив, що сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями та перешкоджали йому вчинити процесуальні дії.
          Водночас, на переконання Відповідача, Апелянтка повинна була дізнатися про суми нарахованих їй виплат при звільненні.
8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.
9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивачка звільнена зі служби 23.02.2022.
Предметом спору є протиправна бездіяльність Відповідача щодо не нарахування та невиплати Позивачці індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.02.2022 при звільненні 23.02.2022.
10. Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до частин першої-третьої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
У пункті 9 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої-другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
У частині другій статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частин першої-другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ, який набрав чинності 19.07.2022, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України із змінами, внесеними вже згаданим вище Законом, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
При цьому, частиною першою статті 116 КЗпП України у редакції, яка була чинною до 19.07.2022, передбачалося, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Висновки суду апеляційної інстанції.
11. Отже, правовою підставою для повернення позовної заяви в порядку пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
12. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19 та від 05.02.2020 у справі № 825/565/17.
Відтак, оскільки індексація є складовою грошового забезпечення, то строки звернення до суду з позовом про її нарахування та виплату на час звільнення ОСОБА_1 із служби у 23.02.2022 не застосовувалися.
Водночас з 19.07.2022 законодавцем змінено правове регулювання строку звернення з позовом до суду у справах про стягнення належних працівникові сум, зокрема, й заробітної плати, а саме - встановлено тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
При цьому, як у попередній, так і в чинній редакції ст. 116 КЗпП України у роботодавця існував обов`язок з письмового повідомлення працівника про нараховані суми, належні працівникові при звільненні. Відмінність між згаданими редакціями полягає в тому, що змінився час, коли таке повідомлення має бути здійснене (з «перед виплатою» на «в день виплати»), а також обсяг інформації, яка має бути зазначена у такому повідомленні (обов`язковою стала наявність роз`яснення суми щодо кожного виду виплати). Разом з тим, ні у редакції до 19.07.2022, ні після цієї дати законодавцем не визначено форми такого письмового повідомлення.
Втім, як убачається з матеріалів справи, Позивачка була обізнана про складові грошового забезпечення, які їй були виплачені при звільненні, оскільки відповідна інформація вказана безпосередньо в наказі про її звільнення від 23.02.2022.
13. Разом з тим відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У спірному випадку, на переконання колегії суддів, вказана норма Основного Закону унеможливлює застосування наслідків пропуску строку звернення до суду у період до 19.10.2022, тобто у межах тримісячного строку з моменту набрання чинності змінами до КЗпП України, внесеними Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ.
У зв`язку з цим посилання ОСОБА_1 на те, що до спірних правовідносин, які виникли з 23.02.2022, приписи ст. ст. 116 та 233 КЗпП України у чинній редакції в частині встановлення тримісячного строку звернення до суду взагалі не можуть бути застосовані, суд апеляційної інстанції вважає помилковим.
14. Водночас, судова колегія зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема, у постановах від 12.06.2019 (справа № 487/10128/14-ц), від 26.06.2019 (справа №587/430/16-ц), від 23.10.2019 (справа № 761/6144/15-ц), від 15.06.2021 (справа №904/5726/19), вказувала на дію принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає, зокрема, в тому, що суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи правовідносин між сторонами. Обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи.
У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023.
15. Отже, станом на час звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом та станом на день постановлення Чернігівським окружним адміністративним судом оскаржуваної ухвали в Україні діяв карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що унеможливлювало застосування до спірних правовідносин строків, встановлених статтею 233 КЗпП України.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21.
16. Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що в цьому випадку у суду були відсутні достатні та необхідні правові підстави для повернення позовної заяви Позивачки через пропуск нею строку звернення до суду з цим позовом.
17. При цьому, судова колегія враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
18. Отже, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та  порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо повернення позовної заяви та порушення права Позивачки на доступ до суду.
19. Відповідно до ст. 320 КАС України у редакції, чинній на момент розгляду колегією суддів апеляційної скарги, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
20. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року - скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
          Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року - скасувати та направити справу за позовом ОСОБА_1  до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 08 травня 2023 року.

Головуючий суддя                                        О.В. Епель

Судді:                                                             Л.В. Губська

                                                                                          О.В. Карпушова