П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/3425/23	

Категорія: 1112010201                                                                                                          
                                                                                                                               Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
                                                                                                                                Час і місце ухвалення:  м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  -  Лук`янчук О.В.
суддів              -  Бітова А. І.
                                  -  Ступакової І. Г.
             
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення 176 680,14 грн,

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:
1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо невиплати йому нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 30.06.2022 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 по справі №400/8052/21 в сумі 138179,90 грн; 
2) стягнути з Головного управління ПФУ в Миколаївській області  заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.12.2019 по 30.06.2022 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 по справі №400/8052/21 в сумі 138179,90 грн; 
3) стягнути з Головного управління  ПФУ в Миколаївській області  інфляцію в розмірі 34354,84 грн. та 3% річних за прострочення грошових зобов`язань  в сумі 4145,40 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що на виконання  рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 по справі №400/8052/21 відповідачем здійснено перерахунок  пенсії позивача за період з 01.12.2019 на підставі довідки  Державної установи  "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області" від 21.07.2021 №33/35-Б-84, та обраховано різницю між отриманою пенсією 138179,90 грн.  Однак, у відповідь на звернення позивача щодо виконання вищевказаного рішення суду в частині виплати різниці пенсії, відповідач  повідомив, що виплату вказаної заборгованості буде проведено після виділення Пенсійним фондом  України сум на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду за зазначений період. 
На переконання позивача, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати йому  нарахованої пенсії  за період з 01.12.2019 по 30.06.2022 на виконання рішення суду по справі №400/8052/821 в сумі 138179,90 грн, в зв`язку із чим позивач звернувся до суду про стягнення цієї суми з компенсацією  втрати  від інфляції та 3% річних за прострочення грошових зобов`язань. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі №400/3425/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Миколаївській області.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті в іншому складі суду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача. При цьому вказує, що вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат не є тотожнім позову, який задоволено Миколаївським окружним адміністративним судом від 21.01.2022 року, як про це вказав суд першої інстанції.
Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311  КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору і між тими самими сторонами, то наявні підстави для відмови у відкритті  провадження у справі на підставі пункту  2 частини першої статті 170 КАС України.
Вивчивши матеріали справи, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо невиплати йому нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 30.06.2022 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 по справі №400/8052/21 в сумі 138179,90 грн та стягнення з Головного управління ПФУ в Миколаївській області  заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.12.2019 по 30.06.2022 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 по справі №400/8052/21 в сумі 138179,90 грн, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно із положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У частині 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та у постанові Верховного Суду від 17.05.2023 року у справі № 580/5096/22
Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Верховний Суд звертає увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 по справі № 400/8052/21 позов   ОСОБА_1  задовольнити частково: 
визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 згідно довідки державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області" від 21.07.2021 року № 33/35-Б-84; 
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, згідно довідки державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області" від 21.07.2021 року № 33/35-Б-84, з урахуванням раніше виплачених сум; 
у задоволенні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати пенсію з листопада 2019 року - відмовлено.
Поряд з цим, заявлені у цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує бездіяльністю відповідача щодо виконання рішення у іншій справі № 400/8052/21, по якій є таке, що набрало законної сили судове рішення.
Колегія суддів звертає увагу, що з аналізу наведених у позовній заяві та апеляційній скарзі доводів убачається, що спір у цій справі спрямований на виконання іншого судового рішення, а предметом цього позову є фактична незгода позивача з бездіяльністю відповідача щодо, невиконання рішення у справі    № 400/8052/21, яка полягає у невиплаті йому недоотриманої, нарахованої та невиплаченої пенсії, що власне нарахована відповідачем на виконання рішення у справі   № 400/8052/21, що й стало підставою для звернення до суду.
За приписами частини 5 статті 383 КАС України розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
Відповідно до частини 6 статті 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі  № 355/1648/15-а, від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а та від 29.07.2021 у справі № 460/350/19.
Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Відповідно, якщо позивач вважав, протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення суду у справі № 400/8052/21, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.
Отже суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування п.2 ч. 1 ст. 170 КАС України та відмови у відкритті провадження, водночас такі норми підлягають застосуванню лише в частині позовних вимог, обґрунтування яких полягає у невиконанні рішення суду.
Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління  ПФУ в Миколаївській області  інфляцію в розмірі 34354,84 грн. та 3% річних за прострочення грошових зобов`язань  в сумі 4145,40 грн. то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1  ст. 171 КАС України  суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно п. 2 ч. 1  ст. 170 КАС України  суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Відмова у відкритті провадження у справі у цьому разі можлива за умови, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалено за результатами розгляду тотожного позову тому, що поданий до суду, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.
Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2019 року в справі №826/3678/16 вказав, що позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.
Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду  від 31.05.2021 у справі № 340/197/19.
З матеріалів справи вбачається, що позивач по даній справі крім вищезазначених вимог також звернувся до суду з вимогами про стягнення з Головного управління  ПФУ в Миколаївській області  інфляцію в розмірі 34354,84 грн. та 3% річних за прострочення грошових зобов`язань  в сумі 4145,40 грн., а у справі 400/8052/21 предметом розгляду було питання щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
Отже правовідносини, які виникли  у даній справі в цій частині є відмінними від тих, які склалися по справі №400/8052/21, оскільки позивач дізнався про суму заборгованості пенсії, яка нарахована відповідачем на виконання судового рішення по зазначеній справі, не погодився з її розміром (не врахування інфляції та 3% річних) звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливим є застосування приписів п.2 ч.1  ст. 170 КАС України, як підстави для відмови у відкритті провадження, що помилково не встановлено судом першої інстанції.
Відповідно  до  ст. 320 КАС України підставами для скасування  ухвали суду, яка  перешкоджає подальшому  провадженню у справі,  і  направлення  справи для продовження розгляду  до суду першої інстанції  є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели  до  неправильного вирішення питання. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної інстанції та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління  ПФУ в Миколаївській області  інфляцію в розмірі 34354,84 грн та 3% річних за прострочення грошових зобов`язань  в сумі 4145,40 грн. з направленням справи у цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду (вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження).
При цьому, колегія суддів зазначає, що нормами КАС України не передбачено направлення справи до суду першої інстанції для розгляду по суті в іншому складі суду.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, ст.315, 320, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року скасувати  в частині  відмови у відкритті провадження за позовними вимогами щодо стягнення з Головного управління  ПФУ в Миколаївській області  інфляцію в розмірі 34354,84 грн та 3% річних за прострочення грошових зобов`язань  в сумі 4145,40 грн.
Справу № 400/3425/23 в цій частині направити  до суду першої інстанції  для продовження розгляду.
Постанова  суду  апеляційної  інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.                                                           
                                                                  Повний текст постанови складено та підписано 20 червня 2023 року . 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 
Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов
Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова