Ухвала
Іменем України
 
23 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 761/2006/20
провадження № 61-6743ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива», подану представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яким безпосередньо здійснюється виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» з ринку, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року у складі судді Макаренко І. О. та постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лісовенко Володимир Антонович, боржник: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива», про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,  
ВСТАНОВИВ: 
У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом від 01 грудня 2021 року у справі № 761/2006/20.
В обґрунтування скарги зазначив, що постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у цивільній справі № 761/2006/20 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» (далі - ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 100,00 грн.
Виконавчий лист від 01 грудня 2021 року було пред`явлено до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Постановою державного виконавця Лісовенка В. А. від 7 грудня 2021 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
Постановою державного виконавця від 24 січня 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено без виконання на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відкликанням банківської ліцензії та запровадженням ліквідаційної процедури ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива».
Вважає, що постановою державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1 порушені його права, а тому просив суд:
визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенка В. А. від 24 січня 2022 року про закінчення без виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом у справі № 761/2006/20, виданим 01 грудня 2021 року Шевченківським районним судом міста Києва;
зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення у справі № 761/2006/20;
зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання ухвали, постановленої у справі за цією скаргою; 
розподілити судові витрати у справі.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року,залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року, скарга ОСОБА_1 задоволена. 
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Печерського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лісовенка В. А. від 24 січня 2022 року про закінчення без виконання виконавчого провадження №67779026 за виконавчим листом у справі №761/2006/20, виданим 01 грудня 2021 року Шевченківським районним судом міста Києва.
Зобов`язано Печерський РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення у справі № 761/2006/20.
Зобов`язано Печерський РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання цієї ухвали.
Стягнуто з Печерський РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 3 200,00 грн.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, послався на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 6 листопада 2019 року у справі №761/14537/15-ц, від 16 квітня 2018 року у справі №910/11908/16, від 28 травня 2019 року у справі №905/2458/16, а також в ухвалі від 31 серпня 2022 року у справі №761/14537/15-ц, та зробив висновок, що з урахуванням мети й завдань цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення, в цій справі немає підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
Апеляційний суд також зазначив, що доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для вчинення будь-яких дій стосовно примусового стягнення коштів з ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», так як запровадження процедури ліквідації банку з 21 травня 2019 року зумовлює необхідність задоволення грошових вимог стягувача про відшкодування понесених ним судових витрат виключно в межах ліквідаційної процедури банку, є безпідставними, оскільки боржником за виконавчим листом від 01 грудня 2021 року у справі № 761/2006/20 є неплатоспроможний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, виконавчий лист видано на виконання рішення суду про стягнення судових витрат, які є процесуальним обов`язком учасника справи, а отже на такі правовідносини не поширюються законодавчо встановлені обмеження щодо виконання неплатоспроможними банками своїх зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами.
02 травня 2023 року ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.
Касаційна скарга мотивована тим, що майнові вимоги стягувача до ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» виникли на підставі постанови Київського апеляційного суду від 6 жовтня 2021 року у справі № 761/2006/20 та полягають у відшкодуванні витрат на професійну правову допомогу. На момент прийняття постанови Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 761/2006/20, на підставі якої видано виконавчий лист, ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» перебував у процедурі ліквідації на підставі рішення № 352-рш Правління НБУ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 травня 2019 року № 1268 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та делегування повноважень ліквідатора банку».
Відповідно до пунктів 3, 7 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.  Згідно положень пункту 5-4 частини першої статті 2 Закону кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань. За приписами частини 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Законом визначено, що під час здійснення процедури виведення банку з ринку вимоги кредиторів задовольняються виключно в черговості та порядку, передбаченими статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Суди не врахували того, що задоволення судом вимог стягувача про стягнення коштів з банку, який перебуває у ліквідації, у тому числі відшкодування витрат на правову допомогу, не обхоплюється поняттям примусового стягнення. Тобто у певних випадках, визначених законом, застосовується інший механізм задоволення майнових вимог стягувача, ніж той, який встановлений нормами Закону України «Про виконавче провадження». Стягувач не звертався з даними вимогами до ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» в порядку визначеному Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому передбачені в пункті 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» обмеження та неможливість примусового виконання рішення суду про стягнення коштів з неплатоспроможного банку покликані забезпечувати дотримання спеціального порядку задоволення вимог майнового характеру до неплатоспроможного банку, що може відбуватись не інакше, яке це передбачено спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Положення Закону України «Про виконавче провадження» не містять виключень та не передбачають можливості примусового стягнення коштів з неплатоспроможного банку за виконавчими документами про стягнення судових витрат. Тобто будь-яка грошова вимога до неплатоспроможного банку, яка документально підтверджена, в незалежності від підстав її виникнення підлягає задоволенню виключно в межах ліквідаційної процедури, в тому числі, вимоги по сплаті судових витрат.
Отже, дії державного виконавця щодо винесення постанови від 24 січня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № ВП НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/2006/20, виданого 01 грудня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва, є повністю законними та обґрунтованими. 
При ухвалені оскаржуваних рішень у цій справі суд поставили під сумнів конституційність та чинність норми пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та в порушення статті 263 ЦПК України безпідставно застосували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 761/24136/15-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15-ц, від 16 квітня 2018 року у справі № 910/11908/16.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Суди встановили, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року, зокрема стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 100,00 грн. 
Відповідний виконавчий лист видано Шевченківським районним судом міста Києва 01 грудня 2021 року та пред`явлено стягувачем до виконання до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенка В. А. від 07 грудня 2021 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лісовенка В. А. від 24 січня 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено без виконання на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Постанова державного виконавця мотивована тим, що на адресу відділу надійшла заява боржника про закінчення виконавчого провадження без виконання на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на рішення Правління НБУ від 21 травня 2019 року №352-рш «Про відкликання банківської ліцензії і ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 травня 2019 року № 1268 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» та делегування повноважень ліквідатора банку».
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга ? третя статті 451 ЦПК України).
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
У статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).
Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, №18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 5002-17/1718-2011 (провадження № 12-4гс23) зроблено висновок, що:
«у випадку відмови ліквідатора банку виконати судові рішення про зобов`язання відшкодувати певні витрати як витрати ліквідаційної процедури банку такий механізм виконання судового рішення буде ефективним способом захисту інтересів стягувача та не суперечитиме загальним принципам правової певності та виконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення належних механізмів виконання судових рішень.
З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Суду не вважає за необхідне відступати від правових висновків щодо необхідності забезпечення державою належних механізмів виконання судового рішення шляхом зобов`язання ліквідатора банку до вчинення певних дій чи стягнення коштів з боржника у випадку, якщо уповноважена особа банку (ліквідатор) за певних обставин відмовляється вчинити належні дії з виконання судового рішення у процедурі ліквідації банку, які викладено в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15-ц та від 01 грудня 2021 року у справі № 552/1811/15-ц».
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року у цій справі позов ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до ОСОБА_1 про визнання закінченим терміну дії договору банківського вкладу залишено без задоволення. Стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» Караченцева А. Ю. залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року в частині розподілу судових витрат змінено. Зокрема викладено другий абзац резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» на користь ОСОБА_1 9 100 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу».
При зміні рішення в частині розподілу судових витрат апеляційний вказав, що ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» перебуває в процесі ліквідації ФГВФО відповідно до встановленої законом процедури. Виконання рішення суду щодо боржника - банку, який перебуває в процесі ліквідації, обмежене Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Стягуючи витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції не звернув уваги на положення Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та «Про виконавче провадження», та, як наслідок, помилково не зазначив, що такі витрати повинні бути стягнуті з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива».
Суди встановили, що на момент прийняття постанови Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» перебувало у процедурі ліквідації, зазначену постанову в частині стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 100,00 грн ліквідатор ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» не виконав, тому стягувач 01 грудня 2021 року отримав відповідний виконавчий лист та пред`явив його до примусового виконання. 
За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення скарги на постанову державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження. При цьому суди застосували норми права з урахуванням висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15-ц, від 16 квітня 2018 року у справі №910/11908/16, від яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 квітня 2023 року у справі № 5002-17/1718-2011 (провадження № 12-4гс23) не відступила.
Посилання у касаційній скарзі на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 127/376/18, від 25 січня 2022 року у справі №761/16124/15-ц, колегія суддів відхиляє, оскільки фактичні обставини у наведених справах є відмінними від тих, що установлені судами у цій справі. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, №21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», подану представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яким безпосередньо здійснюється виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» з ринку, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лісовенко Володимир Антонович, боржник: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк "Фінансова Ініціатива», про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                             Є. В. Краснощоков 
 
  І. О. Дундар
 
  В. І. Крат