Ухвала
Іменем України     
 
25 травня 2023 року  
м. Київ
 
справа № 751/7983/16-ц
провадження № 61-7635ск23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником  ОСОБА_2 , на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л., у справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
 
Заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03 жовтня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 222 068,67 доларів США заборгованості по кредитному договору № 935/2-034 від 11 липня 2007 року та 624 590?38 грн заборгованості по кредитному договору № 935/2-043 від 07серпня 2007 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 92 046,19 грн судового збору.
 
Протокольною ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 лютого 2020 року задоволено заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони ПАТ «Укрсоцбанк» її правонаступником АТ «Альфа-Банк».
 
Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 лютого 2020 року заочне рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за заявою ОСОБА_3 скасовано, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в судове засідання.
 
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 935/2-034 від 11 липня 2007 року в сумі 38 690,36 грн заборгованості за комісією, 132 251,49 доларів США заборгованості за кредитом, 88 438,12 доларів США заборгованості за відсотками, а всього: 38 690,36 грн і 220 689,61 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» за договором відновлювальної кредитної лінії № 935/2-043 від 07 серпня 2007 року 254 441,21 грн заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками - 145 218,82 грн, заборгованість за комісією - 15 326,14 грн, розмір інфляційних витрат за кредитом - 6 885 грн, розмір інфляційних витрат за відсотками - 14 779,79 грн, а всього - 436 650,96 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» 89 220,70 грн сплаченого судового збору.
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2020 року змінено. Викладено абзаци 2-5 резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» строкову заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 935/2-034 від 11 липня 2007 року за період з 08 червня 2012 року по 08 червня 2016 року в розмірі 46 250 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 87 005,03 доларів США заборгованості за відсотками, а всього: 133 255,03 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» строкову заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 935/2-043 від 07 серпня 2007 року за період з 08 червня 2012 року по 08 червня 2016 року в розмірі 88 500 грн заборгованості за тілом кредиту, 227 051,26 заборгованості за відсотками, а всього: 315 551,26 грн. Відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за комісіями у розмірі 1 379,06 доларів США за договором відновлювальної кредитної лінії № 935/2-034 від 11 липня 2007 року, заборгованості за комісіями у розмірі 15 326,14 грн, інфляційних витрат за кредитом у розмірі 6 885 грн, інфляційних витрат за відсотками у розмірі 14 779,79 грн за договором відновлювальної кредитної лінії № 935/2-043 від 07 серпня 2007 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» 54 165,15 грн сплаченого судового збору. В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2020 року залишено без змін. Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 1 713,05 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
 
Додатковою постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 1 713,05 грн судового збору за апеляційний розгляд справи. Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь держави 50 484,60 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.  
 
Особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року.
 
ОСОБА_1 посилалася на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Тому просила скасувати оскаржені рішення ті ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог до ОСОБА_3  ОСОБА_1  просила застосувати позовну давність до вимог позивача. ОСОБА_1 посилалася на ті обставини, що оскарженими рішеннями порушено її права, як іншого з подружжя. Зазначала, що вона має право на оскарження зазначених судових рішень, як особа, яка не приймала участі у розгляді справи, проте, оскаржуваними судовими рішеннями порушено її права, як іншого подружжя. При цьому, доводи апеляційної скарги містять посилання на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 592/11194/14-ц, відносно того, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином таке рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у судовому рішенні не наведено розрахунку стягнутої суми, оцінки доказів, якими підтверджується саме така сума заборгованості. Доводи апеляційної скарги вказують, що матеріали справи не містять в собі доказів на підтвердження передання позивачем коштів відповідачу. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 , із посиланням на правові висновки, викладені в ухвалах ВССУ від 01 березня 2017 року у справі № 207/5145/14-ц та від 01 березня 2017 року у справі № 369/8449/14-ц, зазначає, що матеріали справи не містять в собі первинних банківських документів щодо наявності певної суми заборгованості за тілом кредиту та за відсотками. Судами не перевірено порядок розрахунку, застосовані арифметичні формули, вірність нарахування відсотків, строки виникнення заборгованості за кожним платежем, не витребувано деталізований розрахунок заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими відсотками, не роз`яснено сторонам право на спростування або визначення спірного розміру спеціалістом чи експертом, що унеможливлює прийняття документів позивача на підтвердження боргу та його розрахунку. За доводами ОСОБА_1 є необґрунтованим вирішення судами справи без отримання оригіналів всіх документів, за якими склалась заборгованість, та за відсутності належного розрахунку. Зі слів відповідача їй стало відомо, що з метою виконання рішення буде накладено арешт на спільне майно, проведено його опис для продажу на торгах. Тому ОСОБА_1 вважає, що оскарженими судовими рішеннями порушено її права, як іншого з подружжя, при цьому, вирішено питання про її зобов`язання за кредитним договором.
 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2020 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року.
 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року закрито.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:
учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є особа, яка не залучена до участі у справі, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи. В такому випадку, рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між особою, яка не брала участі у справі і сторонами спору не може братися до уваги. Наведене узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду: від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, від 05 травня 2020 у справі № 910/9254/18, від 17 травня 2021 року у справі № 910/2742/20;
апеляційним судом встановлено, що оскарженими рішеннями вирішувалось питання про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за договорами відновлювальної кредитної лінії № 935/2-034 від 11 липня 2007 року та № 935/2-043 від 07 серпня 2007 року. При цьому у описовій, мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваних ОСОБА_1 судових рішень відсутні висновки судів про права та обов`язки ОСОБА_1 . За таких обставин відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції ухвалили судові рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулась з апеляційної скаргою - ОСОБА_1 ;
суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України). Оскільки оскарженими ОСОБА_1 судовими рішеннями не вирішувалось питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, то ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які відповідності до статті 352 ЦПК України мають право апеляційного оскарження рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2020 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року у цій справі;
доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення її права, як члена подружжя, у зв`язку із можливим зверненням стягнення на майно в рамках виконання судових рішень про стягнення кредитної заборгованості, не свідчать про незаконність оскаржених судових рішень про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості. Таким чином доводи ОСОБА_1 щодо наявності у неї права на апеляційне оскарження рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2020 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 необхідно закрити.
 
22 травня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року, у якій просить: скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. У клопотанні ОСОБА_1 посилається на те, що повний текст ухвали апеляційного суду було отримано 21 квітня 2023 року.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року). 
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 зазначає порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що 12 вересня 1987 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 і сума кредитного боргу за рішенням суду буде погашатися за рахунок спільних коштів та спільного майна. Факт незалучення до участі у справі призвів до того, що оскарженими рішеннями вирішено питання про зобов`язання за кредитним договором. У постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 2011/3915/12 зробив висновок, що, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 592/11194/14-ц зазначено, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином таке рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України) Таким чином, суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок про закриття апеляційного провадження. Апеляційний суд відмовив у повному апеляційному перегляді без належних правових підстав, що не відповідає принципу верховенства права, а також порушив право на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Суди встановили, що 11 липня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 935/2-034, відповідно до умов якого, із врахуванням договорів про внесення змін: № 935/2-034/1 від 28 лютого 2008 року; № 935/2-034/1 від 01 липня 2008 року; № 935/2-034/2 від 29 квітня 2009 року; № 935/2-034/3 від 21 серпня 2009 року; № 935/2-034 від 05 червня 2009 року, банк надав у тимчасове користування ОСОБА_1 на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у сумі 158 122 доларів США, із сплатою 13,5 % річних з кінцевим строком повернення 08.07.2022 року.
 
13 квітня 2011 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про переведення боргу (зміну позичальника у зобов`язанні), відповідно до пункту 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором первісний позичальник передає, а новий позичальник приймає на себе виконання зобов`язань первісного позичальника перед кредитором, щодо погашення кредиту в сумі 174 134,87 доларів США, сплати процентів в розмірі 14,0 % річних та наявних комісій за договором кредиту № 935/2-034 укладеним 11 липня 2007 року між первісним позичальником та кредитором, який є невід`ємною частиною цього договору, а також виконання інших обов`язків, відповідно до умов основного договору.
 
13 квітня 2011 року між ОСОБА_3 і ПАТ «Укрсоцбанк» були укладені: договір про внесення змін та додаткова угода до договору кредиту № 935/2-034 від 11 липня 2007 року, відповідно до умов яких, пункти 2.1.-2.8. кредитного договору викладено в новій редакції - щомісячні платежі, щомісячне нарахування неустойки; додатковою угодою визначено залишок заборгованості - за кредитом 147 051,49 доларів США, за нарахованими процентами - 25 704,32 доларів США, за нарахованою комісією - 1 379,06 доларів США (пункт 6), кінцевий термін повернення кредитної заборгованості до 08 липня 2025 року включно (пункт 7.2.), погашення залишку кредитної заборгованості здійснюється до 05 числа (включно) кожного місяця за графіком (пункт 7.3.), сплата нарахованих процентів - до 5 числа кожного місяця протягом 18 місяців (пункт 8.), припинено дію договору №935/2-034/1 від 01 липня 2008 року (пункт 12.).
 
ОСОБА_3 на виконання зазначеного кредитного договору було внесено 100 доларів США, про що свідчить квитанція № FJB1118893500109 від 07 липня 2011 року, та даний платіж банком зарахований 30 листопада 2011 року.
 
Згідно розрахунку вимог банку за кредитним договором № 935/2-034 від 11 липня 2007 року станом на 29 липня 2016 року, борг ОСОБА_3 становить 284 633,93 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 147 051,49 доларів США, за відсотками - 136 203,38 доларів США, за комісіями - 1 379,06 доларів США.
 
07 серпня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_4 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 935/2-043, відповідно до умов якого (з урахуванням договорів про внесення змін: № 935/2-043/1 від 01 липня 2008 року, № 935/2-043 від 17 липня 2009 року) банк надав транші ОСОБА_4 в сумі 315 500 грн на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру, із сплатою 16 % річних з кінцевим строком повернення 05 серпня 2022 року, визначено порядок повернення кредитних коштів, сплати процентів, комісій та неустойки - щомісячними платежами.
 
13 квітня 2011 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 і ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про переведення боргу (зміну позичальника у зобов`язанні) відповідно до пункту 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний позичальник передає, а новий позичальник приймає на себе виконання зобов`язань первісного позичальника перед кредитором, щодо погашення кредиту в сумі 315 471,24 грн, за додатковою угодою до договору кредиту № 935/2-043 від 07 серпня 2007 року, залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення договору - 282 761,21 грн, залишок заборгованості за нарахованими процентами - 17 383,89 грн, залишок заборгованості за нарахованою комісією - 15 326,14 грн (пункт 6.), строк повернення кредитної заборгованості - 05 серпня 2025 року (пункт 7.2.), сплати процентів в розмірі 19 % річних та наявних комісій за договором кредиту № 935/2-043, укладеним 07 серпня 2007 року між первісним позичальником та кредитором, який є невід`ємною частиною цього договору, а також виконання інших обов`язків, відповідно до умов основного договору.
 
Згідно наданого позивачем розрахунку кредитна заборгованість за кредитним договором № 935/2-043 від 21 листопада 2011 року, станом на 29 липня 2016 року відповідача перед позивачем становить - 624 590,38 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 282 761,21 грн; заборгованість за відсотками - 304 838,24 грн; заборгованість за комісією - 15 326,14 грн; розмір інфляційних витрат за кредитом - 6 885 грн; розмір інфляційних витрат за відсотками - 14 779,79 грн.
 
При цьому, позивачем підтверджується сума повернення грошових коштів ОСОБА_3 в рахунок погашення нарахованих відсотків, 05 січня 2012 року - 966,30 грн, 01 грудня 2014 року - 100 грн, 08 червня 2015 року - 100 грн.
 
Рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», та рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було затверджено передавальний акт, та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року.
 
Таким чином до АТ «Альфа-Банк», як правонаступника АТ «Укрсоцбанк», перейшли права кредитора у зобов`язанні щодо права вимоги за кредитними договорами: № 935/2-034 від 11 липня 2007 року та № 935/2-043 від 07 серпня 2007 року, а до ОСОБА_3 - за договорами про переведення боргу від 13 квітня 2011 року обов`язок виконання договірних зобов`язань, взятих на себе ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
 
При зверненні до суду з апеляційною скаргою,  ОСОБА_1 посилалася на порушення її права, як члена подружжя, у зв`язку із можливим зверненням стягнення на майно в рамках виконання судових рішень про стягнення кредитної заборгованості.
 
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 17 ЦПК України).
 
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).
 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).
 
Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
 
Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).
 
Тобто, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті». 
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №160/4130/19 (адміністративне провадження №К/9901/36116/19) вказано, що: «судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17 вказано, що: «відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 619/134/17 (провадження № 61-46029св18) зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Частиною третьою статті 352 ЦПК України передбачено, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Аналізуючи зміст зазначених норм процесуального права, слід дійти висновку, що право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках. Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3, яка не є стороною спірного договору та учасником спірних правовідносин. Сторони у справі не посилались, що за договором позики від 07 липня 2015 року ОСОБА_1 були одержані кошти, які використані в інтересах його сім`ї з ОСОБА_3 . Обсяг зобов`язань ОСОБА_3 у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення не збільшився. З огляду на викладене, оскільки судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 не вирішувались, апеляційний суд закрив апеляційне провадження».
 
Встановивши, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2020 року не вирішувалось питання про права та обов`язки ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 260, 389, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Чернігівського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року.
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                   І. О. Дундар 
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков