СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року                                     м. Харків                        Справа № 905/528/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Слободін М.М.

без виклику учасників справи
розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження без проведення судового засідання за наявними в справі матеріалами апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" (вх. № 567)
на рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2023 (повний текст складено 07.02.2023), ухвалене у складі судді Паляниці Ю.О.
у справі № 905/528/22
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська"
про стягнення штрафу у розмірі 89190 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" про стягнення штрафу за невірно зазначену в накладній масу вантажу у розмірі 89190,00 грн.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 07.02.2023 у справі № 905/528/22 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" штраф за невірно зазначену в накладній масу вантажу у розмірі 89190, 00 грн, а також судовий збір в сумі 2481, 00 грн.
Рішення мотивоване тим, що інформація про масу вантажу у вагоні № 56565328, визначена Товариством з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" у накладній №52447083 не відповідала масі, встановленій внаслідок проведення контрольної перевірки станцією Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 89190, 00 грн. 
Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", яке просить:
          - поновити строк на апеляційне оскарження рішення;
          - зупинити виконання рішення Господарського суду Донецької області у справі № 905/528/22 від 07.02.2023;
          - скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2023 у справі № 905/528/22 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та зменшити суму штрафу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник наводить такі доводи:
- вимога про стягнення штрафу у розмірі 89190,00 грн значно перевищує розмір вартості перевезення, провізної плати/доходу, які б отримав позивач. При цьому неточність вказаної ваги незначна та складає 8,5% від загальної маси вантажу;
- відповідач не мав змоги у суді першої інстанції ознайомитись з матеріалами справи та надати відзив та заяву про зменшення розміру штрафу;
- судом не враховано, що відповідачем не завдано збитків позивачу, а приписами чинного законодавства не встановлено заборони суду зменшувати розмір неустойки (штрафу);
- відповідач продовжує здійснювати господарську діяльність в безпосередній близькості до територій, де ведуться активні бойові дії. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2023 у справі № 905/528/22 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
       Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" (вх. № 567) на рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2023 у справі № 905/528/22 залишено без руху. Встановлено Товариству з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме: надати до Східного апеляційного господарського суду докази    направлення копії апеляційної скарги і доданих до неї документів листом з описом вкладення    на адресу: Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".
    11.04.2023 та 18.04.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" надійшла заява про усунення недоліків з додатками, а саме: доказами направлення копії апеляційної скарги і доданих до неї документів листом з описом вкладення    на адресу: Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".
        Беручи до уваги усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 поновлено Товариству з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2023 у справі № 905/528/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська"; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на апеляційну скаргу з    доказами надсилання його копії іншим учасникам справи.
      23.05.2023 позивач надіслав на електронну адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
      В обгрунтування своїх заперечень вказує, що згідно з ч.1 ст.231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. В даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із положень Статуту залізниць України, яким чітко визначений розмір штрафу. А отже, підстави для його зменшення відсутні. 
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно зі ст. 270 ГПК України   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 24.12.2021 Товариством з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» зі станції Добропільська Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці було направлено за залізничною накладною №52447083 у вагоні №56565328 вантаж вугілля кам`яне (вантажоодержувач - Відокремлений підрозділ «Бурштинська теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»). 
Крім того, накладна №52447083 містила наступну інформацію: маса вантажу у вагоні №56565328 - 69000 кг (відомість вагонів); спосіб визначення маси -    на вагонних вагах (150 т), заводський №147 (п.26); ким завантажено вантаж у вагон (контейнер) -    вантажовідправником (п.28).
На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень та заперечень. При цьому, правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника. 
Відтак, з оформленням та підписанням накладної №52447083 Товариство з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» засвідчило, що маса вантажу (нетто) у вагоні №56565328 становила 69000 кг.
Частиною 3 ст.909 ЦК України встановлено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.
Згідно з ч.5 ст.307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.
Як зазначено в ст.6 гл. 1 Статуту залізниць України, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил   і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Зазначена залізнична   накладна оформлена у встановленому законом порядку та за своєю правовою природою є двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом.
Згідно ст.ст.11, 509 ЦК України   зобов`язання виникають, зокрема, з договорів.
Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.173-175 ГК України.
Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених   Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. 
Під час прибуття вагону №56565328 на попутну станцію Нижньодніпровськ-вузол Придніпровської залізниці була проведена перевірка маси вантажу у вказаному вагоні, за результатами якої виявлена невідповідність фактичної маси вантажу тій масі вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній №52447083, внаслідок чого, 26.12.2021 здійснено переважування вантажу, який слідував, що відображено в комерційному акті №450003/894/2 від 26.12.2021, відповідно до якого встановлено наступне: вагон №56565328: брутто    97700 кг, тара    22700 кг, нетто    75000 кг, що більше документу на 6000 кг. 
Також у комерційному акті №450003/894/2 від 26.12.2021 відображено, що вагон технічно справний, навантаження вантажу над 1-5 люками нижче бортів на 10 см, над 5-7 люками нижче бортів на 30 см, не розрівняне, маркування не проглядається через снігове покриття, поглиблень немає, вагон бездверний, розвантажувальні люки з обох сторін закриті, течі вантажу немає; посада завідуючого вантажним двором за штатним розкладом відсутня.
Переваження вантажу у вагоні №56565328 здійснювалось на 150 т електронно-тензометричних вагонних вагах станції Нижньодніпровськ-вузол Придніпровської залізниці з №032, повірених 27.09.2021. 
    Посилаючись на положення ст.ст. 118 та 122 Статуту залізниць України, позивач нарахував та пред`явив до стягнення з відповідача штраф за невірно зазначену масу вантажу у розмірі п`ятикратної провізної плати за два вагони у розмірі 89190,00 грн. 
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів зазначає, що згідно ч.1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст. 129 Статуту визначено складання комерційного акту. Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.
Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні ч.1   ст.77 ГПК України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу позивачем надано комерційний акт №450003/894/2 від 26.12.2021.
Вказаний акт на попутній станції Нижньодніпровськ-вузол Придніпровської залізниці підписали: заступник начальника станції Лобов В.Т.,    прийомоздавальник вантажу та багажу Рогозіна А.Л. та агент з розшуку вантажів та багажу Плітченко І.П.
Щодо повноважень осіб, які підписали комерційний акт на станції призначення, судом встановлено, що Лобов В.Т. є заступником начальника станції, а отже є підписантом, який має повноваження на підписання комерційних актів в силу прямої вказівки в п.10 Правил складання актів. Рогозіна А.Л. є підписантом, яка має повноваження на підписання комерційних актів в силу наказу №9 від 12.01.2021 начальника структурного підрозділу станції Нижньодніпровськ-вузол Придніпровської залізниці. Зі змісту розділу «Д» спірного комерційного акту вбачається, що контрольне переваження проводилось, зокрема, агентом з розшуку вантажів та багажу ОСОБА_1 ,  а отже вказана особа має право підписувати комерційні акти як працівник станції, який особисто здійснював перевірку в силу положень п.10 Правил складання актів.
З огляду на наведене, приймаючи до уваги зміст п.10 Правил складання актів, суд дійшов вірного висновку, що комерційний акт підписаний особами, повноваження яких підтверджені належним чином.
А отже, комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам  Статуту залізниць України   та Правилам складання актів та є належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов вірного висновку стосовного того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами у розумінні норм ст.ст.76,   77 ГПК України    невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні №56565328 тій масі вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній №52447083. 
Пунктом 1.1. р. 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, а також ст.23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1 та п.2.2, графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст.37 Статуту та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, визначається відправником.
Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. 
Наявними матеріалами справи підтверджується відсутність слідів доступу до вантажу, відсутність виїмок, заглиблень у спірному вагоні та будь-яких слідів розкрадання та втрати вантажу під час слідування вагону. Викладені обставини дають підстави вважати що саме відправник неправильно зазначив масу вантажу у спірній накладній.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач в порядку ст.ст.13,  74 ГПК України  не заперечує невірне зазначення маси вантажу у накладній. 
Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. 
Статтею 118   Статуту залізниць України   за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Враховуючи викладене, а також перевіривши розрахунок штрафних санкцій, який є арифметично вірним, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги про стягнення 89680,00 грн штрафу є обґрунтованими. 
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо зменшення штрафних санкцій, колегія суддів зазначає таке.
Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, необхідно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Встановлення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу   Статутом залізниць України, а не договором, не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу, за наявності підстав передбачених законодавством.
Статутом не врегульоване питання зменшення розміру штрафу на відміну від законів -   Цивільного та Господарського кодексів, які мають вищу юридичну силу порівняно із   Статутом залізниць України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України.
Відсутність можливості зменшення розміру штрафу, передбаченого законодавством, та його стягнення без врахування судом конкретних обставин справи, зокрема, характеру вчиненого порушення, негативних наслідків (в тому числі і можливих), та їх співмірності з розміром штрафних санкцій, може призвести до ситуації коли за різні по характеру та наслідкам правопорушення судом може бути стягнений один і той саме розмір штрафу, що, в свою чергу, не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства щодо справедливого вирішення справи судом.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Таку правову позицію сформував у постановах Верховний Суд від 06.09.2019 у справі №910/16925/18, від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, досліджуючи питання правомірності зменшення судом неустойки, заявленої залізницею. 
Відповідно до п. 3. ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.
Як зазначено, в п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.
Матеріали справи свідчать, що відповідачем до суду першої інстанції не заявлялось клопотання про зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій з обґрунтуванням наявності підстав для такого зменшення. 
З клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач звернувся лише до суду апеляційної інстанції, належним чином не обґрунтувавши неможливості подання такого клопотання до суду першої інстанції.
Так, у апеляційній скарзі відповідач стверджує, що не мав змоги ознайомитись з матеріалами справи та надати відзив та заяву про зменшення розміру штрафу.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до Господарського суду Донецької області з клопотанням без номеру та дати, яке надійшло до суду 17.11.2022, про ознайомлення з позовною заявою і додатками до неї шляхом надіслання на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1
Згідно журналом обліку вихідної електронної пошти, позовну заяву з додатками було надіслано на вказану відповідачем електронну скриньку представника Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська».
Отже, відповідач був обізнаний про розгляд справи №905/528/22, проте відзиву на позовну заяву  та клопотання про зменшення штрафних санкцій суду не надав.
Частиною 4   ст. 13 ГПК України   встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Клопотання про зменшення розміру штрафу відповідач заявив лише у апеляційній скарзі.
При цьому, в обґрунтування підстав до задоволення заявленого ним клопотання вказує на те, що штраф у розмірі 89190 грн значно перевищує розмір вартості перевезення, провізної плати/доходу, які б отримав позивач. Також відповідачем не було завдано збитків позивачу та порушення інших його інтересів. 
Колегія суддів зауважує, що в даному випадку штрафна санкція не є договірною,  а випливає зі зазначених положень   Статуту залізниць України, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якими чітко визначено розмір штрафу.
Відповідно до п. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. 
Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).
При цьому, при застосуванні ст. 118 Статуту залізниць слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею на станції призначення або під час перевезення та на станції відправлення після пред`явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки. Положення ст. 122   Статуту залізниць України   не пов`язує стягнення штрафу з наявністю (відсутністю) наслідків у перевізника від неправильності відомостей, зазначених у накладній, чи з наявністю вини вантажовідправника. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов`язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу, господарський суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений ст.ст. 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, на думку суду, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим. 
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не доведено наявність об`єктивних причин (в тому числі важкого матеріального становища), які б перешкоджали йому сплатити суму нарахованих штрафних санкцій. 
Не надано суду належних  документів фінансової звітності, які б відображали загальний стан матеріального становища підприємства та його активів за певний обліковий період, що не дає можливість оцінити дійсне фінансове становище відповідача. 
Враховуючи вищезазначене, відповідачем у передбаченому законом порядку не доведено, що стягнення заявленого позивачем штрафу у розмірі 89680,00 грн є неспівмірним з наслідками порушення, не відповідає засадам розумності та справедливості, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та може спричинити зупинення його господарської діяльності.
Враховуючи вищезазначені висновки в межах даної справи та приписи чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність в даній ситуації підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру заявленого позивачем штрафу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини  від 18.07.2006). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини  у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.  6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту   було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. 
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалене з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. 
Наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача та залишення без змін рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2023 у справі № 905/528/22. 
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до   ст. 129 ГПК України   судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст.  129,  269,  270,  275,  276, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" на рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2023 у справі № 905/528/22 залишити без задоволення.
     Рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2023 у справі № 905/528/22 залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

       Повний текст постанови складено   14.06.2023 

Головуючий суддя                                                                    І.А. Шутенко

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін