ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4351/23                                                         Суддя першої інстанції: Марич Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Бєлової Л.В., Кобаля М.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про:
- визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФ в м. Києві, яка полягає у тому, що ним не включено в список на зарахування пенсій (допомог) на поточні (карткові) рахунки одержувачів в АТ «Ощадбанк» Філія - Головне управління по м. Києву та Київській області за період з 01.12.2022 по 31.12.2022 на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_1 суму пенсії у розмірі 202  587,97 грн, нараховану на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2022 у справі №640/5621/22;
- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, включити в список на зарахування пенсій (допомог) на поточні (карткові) рахунки одержувачів в АТ «Ощадбанк» Філія - Головне управління по м. Києву та Київській області на наступний виплатний період на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_1 суму пенсії у розмірі 202  587,97 грн, нараховану на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2022 у справі №640/5621/22;
- встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та зобов`язання Відповідача подати звіт про виконання рішення суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України у зв`язку з тим, що позовні вимоги фактично спрямовані на виконання іншого судового рішення у справі №640/5621/22, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження та не передбачає можливості ухвалення нового судового рішення про зобов`язання виконати попереднє судове рішення.
Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. В обгрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано відмінність предмету і підстав цього позову із справою №640/5621/22, що з урахуванням практики Верховного Суду вказує на помилковість оскаржуваної ухвали. 
Після усунення визначених в ухвалі від 15.03.2023 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 21.04.2023.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2023 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, керуючись нормами ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 170, 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, прийшов до висновку, що аргументи Позивача стосуються невиконання чи неналежного виконання рішення суду у справі №640/5621/22, а відтак обраний останнім спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт з огляду на те, що суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення.
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.
Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
У постанові від 29.07.2021 у справі № 460/350/19 Верховний Суд підкреслив, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Таким чином, не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2022 у справі №640/5621/22, зокрема:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та виплатити пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01.01.2016;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 90 % від суми грошового забезпечення, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01.01.2016;
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та виплатити пенсію в розмірі 90 % грошового забезпечення на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ України від 09.08.2021 №22/6-4261, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01.12.2019;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 90 % від суми грошового забезпечення на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ України від 09.08.2021 №22/6-4261, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01.12.2019.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Крім того, матеріали справи свідчать, що листом від 25.11.2022 №2600-0202-8/154241 ГУ ПФ в м. Києві повідомило адвоката ОСОБА_1 - Івана Хомича про те, що перерахунок пенсії на виконання рішення суду у справі №640/5621/22 виконано, здійснено нарахування коштів з січня 2018 року по листопад 2022 року в загальній сумі 202  587,97 грн. Крім того, у листі зазначено, що доплата пенсії, визначена на виконання рішення суду, обліковується в електронній пенсійній справі та буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету (а.с. 12).
Також листом від 27.12.2022 №2600-0202-8/172520 Відповідач повідомив Позивача про те, що виплата заборгованості, обчисленої на виконання рішення суду у справі №640/5621/22, буде здійснена у порядку черговості у межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету (а.с. 10-11).
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає правильним твердження суду першої інстанції про те, що обраний Позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог Позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.
Аналогічна за змістом правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, а також постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 460/350/19, від 11.02.2021 у справі № 420/5234/19, від 26.05.2022 у справі №520/11343/18.
Як вже було неодноразово підкреслено вище, із змісту предмету спору у цій справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2022 у справі №640/5621/22, яким зобов`язано ГУ ПФ в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 90 % від суми грошового забезпечення, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01.01.2016, а також зобов`язано ГУ ПФ в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 90 % від суми грошового забезпечення на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ України від 09.08.2021 №22/6-4261, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01.12.2019.
Отже, хоча ОСОБА_1 у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про, зокрема, зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві включити до списку зарахування пенсій (допомог) на поточні (карткові) рахунки одержувачів в АТ «Ощадбанк» Філія - Головне управління по м. Києву та Київській області на наступний виплатний період на поточний (картковий) рахунок Позивача суми пенсії у розмірі 202  587,97 грн, нарахованої на виконання рішення суду у справі №640/5621/22, проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що в силу вже згаданих приписів ст. ст. 382, 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відтак, якщо Позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю Відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності Відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.
Викладеним, на переконання судової колегії, спростовується посилання Апелянта на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції неправильно встановив предмет і підстави позову, помилково ототожнивши їх із справою №640/5621/22, оскільки визначальним, як було підкреслено вище, є правильне встановлення обставин та передумов, які стали підставою для звернення до суду із таким позовом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Отже, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, на що було правильно вказано судом першої інстанції.
Аналогічна позиція також висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2023 у справі №140/559/22, від 28.02.2023 у справі №260/1898/22, від 28.03.2023 у справі № 420/7631/22.
Посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції позицій Верховного Суду, сформульованих у постановах від 05.12.2019 у справі №826/3678/16 та від 12.05.2022 у справі №120/3237/20-а, колегія суддів вважає помилковим, оскільки фактичні обставини цих справ є відмінними від справи №320/4351/23, адже у них не ухвалювалося рішення по суті позовних вимог до постановлення ухвал про відмову у відкритті провадження у справі (закриття провадження у справі).
Окремо судова колегія також звертає увагу, що строк, передбачений частиною 4 статті 383 КАС України, за наявності причин, які можуть бути визнані судом у справі №640/5621/22 поважними, підлягає поновленню.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 170, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 
Судді                                                                                            Л.В. Бєлова
                                                                                                    М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 03 травня 2023 року.