12.04.23
22-ц/812/342/23
Справа № 484/608/22          Головуюча у 1-й інстанції Маржина Т. В. 
Провадження №22ц/812/342/23 
Провадження №22ц/812/363/23 
Провадження №22ц/812/427/23 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
12 квітня 2023 року                                                         м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу 
за апеляційними скаргами
Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких»
(далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких»),
ОСОБА_1 , 
яка подана від його імені адвокаткою Валешинською Оксаною Сергіївною,
на рішення від 7 лютого 2023 року та додаткове рішення від 24 лютого 2023 року Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого під головуванням судді Маржиної Т. В. о 11 год. 11 хв. у приміщенні суду в смт. Казанка Миколаївської області, із складенням їх повного тексту по справі
за позовом
ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких»,
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро»
(далі - ТОВ «Партнер - Агро»),
про відшкодування сум,

В С Т А Н О В И Л А: 

У лютому 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвокатку Валешинську О. С., звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких», третя особа - ТОВ «Партнер-Агро», про стягнення в порядку статті 1212 ЦК України не отриманої від третьої особи орендної плати за 2017 – 2021 роки разом з 3% річних та збитками від інфляції в порядку статті 625 ЦК України на загальну суму 31 417 грн 99 коп.
У липні 2022 року подав заяву про зменшення позовних вимог та просив про стягнення з відповідача, як особи, яка самовільно зайняла та користується належною йому земельною ділянкою, в порядку статей 1212, 625 ЦК України сум в загальному розмірі 20 965 грн 07 коп. 
В обґрунтування позову зазначав, що у відповідності до державного акту серії ЯК№990011 на право власності на земельну ділянку, виданого 24 грудня 2012 року на його ім`я згідно розпорядження Первомайської райдержадміністрації від 20 листопада 2012 року, зареєстрованого за №523-р, він є власником земельної ділянки, загальною площею 1,965 га, з кадастровим номером 4825484000:01:000:0172, та із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Первомайської міської ради (колишня територія Ленінської сільської ради). 
29 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Партнер-Агро» укладено договір оренди земельної ділянки строком на 20 років, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Первомайському районі за №482548404003648, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис від 29 грудня 2012 року. 
Пунктами 9, 11 вказаного договору передбачено, що орендар сплачує за користування земельною ділянкою орендну плату, яка становить 5% від нормативно-грошової оцінки, яка становить 2010 грн 79 коп. і повинна бути сплачена до 31 грудня щорічно. Однак орендна плата за період з 2017 по 2021 роки позивачу не виплачена, внаслідок чого заборгованість становить 15 068 грн 85 коп.
При зверненні до ТОВ «Партнер-Агро» позивач довідався, що останнє не використовує земельну ділянку і не виконує свої зобов`язання за договором оренди з поважних причин, так як позбавлене можливості обробляти орендовану земельну ділянку через її самовільне захоплення ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Зазначене підтверджується матеріалами перевірок Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. 
Оскільки відповідач на протязі 2017-2022 років користувався належною йому земельною ділянкою незаконно і позивач не зміг отримати орендну плату від орендаря, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зобов`язано сплатити на його користь за фактичне використання його майна, орендну плату, визначену у сумах за договором оренди з третьою особою, як кошти, які відповідач зберіг у себе без достатньої правової підстави в порядку частини 1 статті 1212 ЦК України.
Також зазначав, що у відповідності до положень статей 1214, 536, 625 ЦК України наявні підстави для нарахування та стягнення на його користь 3% річних в розмірі 1 139 грн 45 коп. та втрат від інфляції в розмірі 4 756 грн 77 коп. за період прострочення виплати йому орендної плати.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача вважав поданий позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Вказував, що, на його думку, третьою особою вчинено дії з захоплення земельного масиву, загальною площею 1 553,97 га, який складається із земельних ділянок, набутих родиною ОСОБА_2 у законний спосіб, та в подальшому незаконно переданих іншим особам, в тому числі і позивачу.
Заперечував щодо здійснення самовільного зайняття земельної ділянки зазначеної позивачем з тих підстав, що цією земельною ділянкою, яка розташована в межах земельного масиву на території Чаусянської (Ленінської) сільської ради, користується інша юридична особа – ПП «Перемога народу» на підставі укладених та належним чином зареєстрованих договорів оренди. 
Зазначав, що надані позивачем докази на підтвердження доводів щодо самовільного зайняття земельної ділянки не можуть вважатись достовірними, оскільки надані копії актів обстеження земельної ділянки за 2017-2021 роки містять підписи начебто службових осіб Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, які, належні одній і тій самій особі, але кардинально відрізняються у різні роки. За такого вважав надані акти обстеження недостовірними, а зроблені у них висновки – припущенням. 
Звертав увагу суду на те, що акт обстеження земельної ділянки від 2 вересня 2020 року не містить інформації щодо обстеження земельної ділянки зазначеної позивачем у позовній заяві, вважав встановлення самовільного зайняття земельних ділянок безпідставним, та зазначав, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не притягнуто до відповідальності за пунктом б частини 1 статті 211 ЗК України за самовільне зайняття земельної ділянки.
Посилався на неправомірність проведеного позивачем розрахунку сум, з огляду на формування витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку заднім числом, та відсутності підстав для нарахування інфляційних збитків за пунктом 10 договору оренди, укладеного між позивачем та третьою особою, а також безпідставне нарахування 3% річних.
Зазначав, що третя особа ТОВ «Партнер-Агро» не має права користуватись земельною ділянкою не внаслідок нібито її самовільного захоплення іншою юридичною особою, а внаслідок накладення на неї арешту за рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року.
Висновком судової експертизи з питань землеустрою №13771 від 31 січня 2017 року ХНДІСЗ ім. ОСОБА_3 встановлено обставини грубого порушення земельного законодавства, пов`язані з передачею у 2012 році земельних ділянок 773 особам, в тому числі позивачу, які своїми межами накладаються на межі земельних ділянок, які були набуті раніше у власність родиною ОСОБА_2 .
Вказував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів створення перешкод ТОВ «Агрофірма Корнацьких» в користуванні земельною ділянкою, зазначеною в позовній заяві, позивачу або ТОВ «Партнер-Агро». 
Звертав увагу суду на наявність в провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області цивільної справи щодо визнання недійсними державних актів про право власності на землю та скасування державної реєстрації, в тому числі і ділянки, зазначеної в цій позовній заяві.
Звернувся з заявою про застосування позовної давності щодо позовних вимог за період 2017, 2018 років.
Посилався на відповідну судову практику. 
Клопотав про витребування письмових доказів у ТОВ «Партнер Агро», а саме податкових декларацій з плати за землю, статистичної звітності стосовно використання земель та здійснення сільськогосподарської діяльності, документів на підтвердження наявних у власності або у користуванні транспортних засобів та сільгосптехніки, документів щодо проведення сільськогосподарських робіт та їх оформлення в господарській діяльності, документів щодо збору та реалізації врожаю та щодо дій спрямованих на виконання циклу сільськогосподарських робіт за період 2017-2021 роки; та у Головного управління держгеокадастру у Миколаївській області оригіналів актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом.
Клопотав про поновлення строку на подання відзиву та письмових доказів.
Також клопотав про забезпечення доказів та призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.
Надав суду копії документів в обґрунтування доводів відзиву на позовну заяву.
Позивач, від імені якого діяв його представник ОСОБА_4 , звернувся з заявою у якій клопотав про залишення без задоволення клопотання представника відповідача про поновлення строку для надання відзиву та доказів.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 червня 2022 року клопотання представника відповідача задоволено, поновлено ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строк для подання відзиву на позовну заяву із відповідними процесуальними клопотаннями та доказами.
12 липня 2022 року представник позивача звернувся з запереченнями на клопотання представника відповідача про витребування доказів, а саме призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, посилаючись на його безпідставність, та на заяву представника позивача про застосування позовної давності до вимог про стягнення коштів за 2017-2018 роки, обґрунтовуючи його тим, що про порушення свого права позивач дізнався лише 19 серпня 2021 року, отримавши на своє звернення відповідного листа від ТОВ «Партнер – Агро».
Третя особа ТОВ «Партнер-Агро» звернулась до суду з письмовими поясненнями, в яких виклала заперечення щодо відзиву на позовну заяву.
В обґрунтування своїх доводів зазначало, що відповідач хоча і формально зазначає, що не погоджується з викладеними в позові обставинами, проте фактично не заперечує використання ним в період з 2017 по 2021 роки для сільськогосподарських робіт, земельних ділянок орендованих ТОВ «Партнер-Агро», в тому числі і ділянки позивача по цій справі, посилаючись на наявність орендних відносин щодо цієї ділянки у ПП «Перемога Народу». Між тим, позивач, як власник земельної ділянки не укладав жодних правочинів з відповідачем щодо користування його земельною ділянкою.
Звертав увагу суду на ту обставину, що договір оренди земельних часток (паїв) від 6 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ПП «Перемога народу», від імені орендаря підписано директором Бойко В. М., який одночасно є директором ТОВ «Агрофірма Корнацьких», а тому є нікчемним.
Вважав доведеною ту обставину, що сільськогосподарська діяльність на земельній ділянці позивача здійснюється відповідачем без достатньої правової підстави. 
Вказував, що доводи відповідача про наявність права власності на ділянку позивача у іншої особи є безпідставними та не підтверджуються належними та допустимими доказами. 
Наголошував, що згідно чинного законодавства не передбачено обов`язкового переліку документів, які мають бути складені під час проведення перевірок органом Держгеокадастру, а також спеціальних вимог до їх змісту, а чинність цих актів внаслідок відповідності особи, що їх підписала не є предметом цього позову. Тому вважав складені органом Держгеокадастру акти огляду земельної ділянки та перевірки дотримання вимог земельного законодавства належними та допустимим доказами самовільного здійснення відповідачем сільськогосподарської діяльності на земельних ділянках орендованих ТОВ «Партнер-Агро», в тому числі і на ділянці позивача по цій справі. 
Ухвалами Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2022 року представниці позивача та третьої особи ОСОБА_6 поновлено строк для подання доказів та долучено письмові докази, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів від ТОВ «Партнер–Агро», про забезпечення доказів шляхом проведення експертизи та повернення представнику позивача та третьої особи усіх поданих процесуальних документів. 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2022 року про забезпечення доказів залишено без змін. 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про стягнення з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за період 2019-2021 роки в сумі 9 050 грн 31 коп., 3% річних в сумі – 412 грн 43 коп. та втрати від інфляції в розмірі 2 130 грн 94 коп., усього 11 593 грн 68 коп. та 548 грн 80 коп. судового збору. 
Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про фактичне користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» земельною ділянкою позивача, що було предметом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області, яким встановлено факт зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, яка орендована ТОВ «Партнер-Агро», але не може ним використовуватися. 
14 лютого 2023 року позивач звернувся з заявою про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
Додатковим рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково, постановлено про стягнення з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на його користь 5 530 грн витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Агрофірма Корнацьких», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати, та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.
Зазначав, що матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів факту незаконного користування спірною земельною ділянкою ТОВ «Агрофірма Корнацьких», а інші фактичні обставини встановлені не повно. 
Вказував, що судом не перевірено достовірність складених актів огляду земельної ділянки, підписи в яких виконано різними особами. До того ж в матеріалах справи відсутні будь-які приписи, розпорядження, інші розпорядчі документи на виконання вимог Законів України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Акти перевірок не підписані суб`єктом господарювання, а сама перевірка проведена в порушення встановленого прядку.
Наголошував, що у матеріалах перевірки відсутні докази зайняття землі конкретною особою, такі як фото-, відео- фіксація, пояснення опитаних осіб, тощо, а самі акти не відповідають встановленій формі.
Також у відповідності до повноважень державного інспектора, ним не було складено приписів, розпоряджень та протоколу про адміністративне правопорушення, яке було виявлено. Відсутні документи щодо підстави проведення перевірки, такі як наказ, на підставі якого оформлюється посвідчення на проведення перевірки, повідомлення суб`єкта господарювання.
Зазначав, що висновок суду щодо неможливості ТОВ «Партнер – Агро» користуватись земельною ділянкою впродовж 2017 – 2021 років не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки земельною ділянкою, площею 1504,8 га, на території Ленінської сільської ради Первомайського району користується ПП «Перемога Народу» на підставі укладеного договору оренди з власником земельних ділянок ОСОБА_7 . Тому, на думку апелянта, ці землі не можуть вважатися самовільно зайнятими через наявність правочину.
Вважав посилання районного суду на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року неспроможними, оскільки це судове рішення відноситься до іншого періоду.
Звертав увагу апеляційного суду на те, що на земельну ділянку, зазначену позивачем в позовній заяві, накладено арешт за ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року у справі 757/49363/16-к. 
Вказував, що висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи містять достатні докази, що спростовують заперечення відповідача, та свідчать про його фактичне користування земельною ділянкою, не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, та зроблений на підставі припущень.
До того ж, судове рішення ухвалено без врахування правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду та з безпідставним застосуванням принципу негативного доказування.
Вказував на процесуальні порушення вчинені судом упродовж розгляду справи.
Посилався на відповідну судову практику.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представниця – адвокатка Валешинська О. С., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення та додаткове рішення суду змінити, стягнувши на його користь суму недоотриманих доходів в повному обсязі, та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що судом безпідставно не враховано, що позивач пропустив строк звернення до суду, у зв`язку з тим, що дізнався про особу, яка порушила його право лише 19 серпня 2021 року.
Крім того, вказував що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» продовжено строки передбачені статтею 257 ЦК України на строк дії такого карантину, та вважав це безумовною та автоматичною підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України, оскільки до його сплину у 2020 році цей строк було продовжено законом.
Вказував, що у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, витрати на правничу допомогу також мають бути стягнуті у повному обсязі.
Посилався на відповідну судову практику.
У відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» представниця третьої особи та позивача зазначила про необґрунтованість доводів скарги та надання позивачем достатності доказів, які судом першої інстанції визнані належними. 
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 20, 29 березня та 10 квітня 2023 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а апеляційні скарги позивача підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
За матеріалами справи та змісту постанови Одеського апеляційного господарського суду від 30 січня 2014 року (т. 1 а.с.173-232, т. 2-5, т. 6 а.с.1-4) вбачається, що впродовж 1998-2000 років родиною ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_7 та її чоловіком ОСОБА_8 за договорами купівлі-продажу у 517 членів КСП «Шлях Леніна» придбано право на земельні ділянки (паї), внаслідок яких ними набуто право власності на 100% часток (паїв) у праві колективної власності на землю. На підставі придбаних сертифікатів подружжям ОСОБА_2 реалізовано своє право вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), що виразилося у прийнятті Ленінською сільською радою 26 травня 2000 року рішення №20 про передачу в приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 764,15 га, ОСОБА_8 земельної ділянки площею 989,82 га. 
В подальшому, на підставі рішення Первомайського районного суду Миколаївської області від 11 січня 2001 року у справі №2-19, за позовом прокурора державний акт на право приватної власності на землю №315, який виданий 16 червня 2000 року Ленінською сільською Радою Первомайського району Миколаївської області на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на право приватної власності на земельну ділянку, загальною площею 1 753,97га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, один на двох, - визнано недійсним, з підстав перевищення граничного розміру загальної площі земельної ділянки, що може бути в приватній власності громадянина (біля 100га на кожну особу), та видачею такого правовстановлюючого документу на двох осіб, замість однієї особи. 
У зв`язку з реалізацією права на паювання та подальшим визнанням державного акту про право власності недійсним, 12 жовтня 2012 року Первомайською райдержадміністрацією прийнято розпорядження №470-р про зарахування земельної ділянки, загальною площею 1 553, 97га, в межах території Ленінської сільської ради до земель запасу державної власності, і розпорядження № 471-р про надання дозволу громадянам України, в тому числі позивачу ОСОБА_1 , на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення в межах території Ленінської сільської ради ( т. 8 а.с.97, 98-117).
20 грудня 2012 року Первомайською райдержадміністрацією прийнято розпорядження № 523-р, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (775 особам), надано її у власність цим громадянам для ведення особистого селянського господарства відведено земельні ділянки, загальною площею 1 520,1737га в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, та на ім`я кожного видано державні акти на право власності на земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами (т.8 а.с.118-136).
Саме з цього часу позивач ОСОБА_1 став власником земельної ділянки, площею 1,925 га, з кадастровим номером 4825484000:01:000:0172, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Первомайської міської ради (колишня Ленінська сільська рада), на підставі державного акту серії ЯК №990011 на право власності на земельну ділянку, що виданий 24 грудня 2012 року згідно розпорядження Первомайської райдержадміністрації за №523-р від 20 грудня 2012 року, але зазначеного в акті як розпорядження №523-р від 20 листопада 2012 року (т. 1 а.с.9-10).
Таким чином позивачем ОСОБА_1 набуто право власності на земельну ділянку, яка при первісному розпаюванні між членами КСП «Шлях Леніна» була відчужена за сертифікатом про право на земельну ділянку (пай) на підставі договору купівлі-продажу родині ОСОБА_2 та яка ними відведена у натурі разом з іншими земельними ділянками з отриманням державного акту на загальну площу усіх земельних ділянок, який в подальшому визнано недійсним без витребування земельних ділянок з володіння та користування первісних власників, але з зарахуванням ділянок, площа яких перевищує по 100га на кожного члена родини ОСОБА_2 , до земель державної форми власності та повторним розподілом між іншими громадянами, зокрема позивачем. 
Отримавши 24 грудня 2012 року правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, вже 29 грудня 2012 року ОСОБА_1 з ТОВ «Партнер-Агро» укладено договір оренди земельної ділянки строком на 20 років, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Первомайському районі за № 482548404003648, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис від 29 грудня 2012 року (т. 1 а.с.16-17).
У пунктах 9, 11 вказаного договору сторонами передбачено, що орендна плата за користування належною позивачу земельною ділянкою вноситься у грошовій формі у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить 2010 грн 79 коп. і сплачується не пізніше 31 грудня кожного року користування. При цьому обчислення орендної плати здійснюється з врахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки землі та без застосування коефіцієнту інфляції. 
Об`єкт оренди передано орендодавцем орендарю 29 грудня 2012 згідно акту, межі земельної ділянки в натурі на місцевості визначено згідно акту від 24 грудня 2012 року ( т. 1 а.с.7-8).
Незважаючи на складення акту про прийом-передачу спірної земельної ділянки, третя особа до обробки земельної ділянки не приступила та у червні 2013 року звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовом про зобов`язання ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути їй, як орендарю, самовільно зайняті земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку, на яку позивачу ОСОБА_1 у грудні 2012 року видано державний акт на право власності (т.1 а.с.29).
При розгляді справи господарським судом встановлено, що з січня 2013 року ТОВ «Партнер-Агро» не може реалізувати своє право за договорами оренди, у зв`язку з продовженням використанням цих земельних ділянок ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (т.1 а.с.30).
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року по справі №915/1111/13, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30 січня 2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 12 травня 2014 року, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зобов`язана повернути ТОВ «Партнер – Агро» земельні ділянки за перерахованими кадастровими номерами, в тому числі і земельну ділянку, на яку видано державний акт на ім`я позивача (т. 1 а.с.29-33, 53-63).
Таким чином, починаючи з 1998-2000р.р., коли родиною Корнацьких було набуто право власності на земельні ділянки (паї), зокрема на спірну ділянку, право користування на які були передані власниками до статутного фонду ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (т.1 а.с.31), та до моменту набрання законної сили судовими рішеннями про зобов`язання товариства повернути ці земельні ділянки ТОВ «Партнер-Агро», як орендарю, спірна земельна ділянка, на яку було видано державний акт на ім`я ОСОБА_1 , перебувала у володінні та користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Внаслідок таких обставин зміст акту від 24 грудня 2012 року про відведення меж земельної ділянки у натурі та відповідно акт від 29 грудня 2012 року про прийом-передачу ОСОБА_1 земельної ділянки у володіння та користування орендаря ТОВ «Партнер-Агро», не лише викликає сумніви у фактичному вчиненні сторонами таких дій, а і суперечить обставинам, які встановлені судовими рішеннями господарських судів.
За наведеного, колегія суддів вважає встановленим, що позивачу ОСОБА_1 та орендарю ТОВ «Партнер-Агро» з моменту укладення договору оренди було достеменно відомо про обставини фактичного володіння та користування спірною земельною ділянкою відповідачем, незважаючи на які сторони узгодили можливість укладення між ними договору оренди за наявності спору з іншою, третьою стороною, яка не є учасником їх зобов`язань.
Тому при застосуванні позовної давності суд першої інстанції мав ґрунтовні сумніви щодо необізнаності позивача про ці обставини та неможливість виплати орендної плати.
У подальшому, враховуючи набрання законної сили рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року про зобов`язання ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути земельні ділянки ТОВ «Партнер-Агро», як орендарю, зокрема спірну земельну ділянку, фактична володілиця цих ділянок ОСОБА_7 уклала 6 липня 2015 року новий договір оренди з іншою юридичною особою - ПП «Перемога народу», якому передала у володіння та користування усі земельні частки (паї), загальною площею 1 504,8 умовних кадастрових гектар, строком на 10 років, тобто до 6 липня 2025 року (т. 1 а.с.139-172).
З цього часу і до моменту звернення позивача до суду, інших договорів оренди, як то позивача з третьою особою, та ОСОБА_7 з ПП «Перемога народу», відносно спірної земельної ділянки не укладалося.
Тому, не заперечуючи проти самих обставин можливого володіння та користування земельною ділянкою ПП «Перемога народу», представниця позивача, яка є одночасно колишнім директором і представницею третьої особи ТОВ «Партнер-Агро», посилалася на те, що укладення такого договору з ПП «Перемога народу» є нікчемним, так як директором приватного підприємства на час його підписання є одна і та ж особа, яка є одночасно і директором ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Але на підтвердження його незаконності не навела жодної норми матеріального права, при цьому використовуючи таке ж саме право на представлення прав та інтересів обох сторін за договором оренди з ОСОБА_1 (т.9 а.с.92-95). Крім того посилалася на фактичне визнання відповідачем використання ним спірної земельної ділянки, як контрагентом ПП «Перемога народу», та посилалася на відзив ТОВ «Агрофірма Корнацьких», який товариством подано до суду першої інстанції. Але наведені представницею позивача твердження, як у поясненнях третьої особи, так і у наданому нею відзиві від імені позивача, є викривленням обставин, які містяться у відзиві відповідача, яке, в свою чергу, здійснене на свій особистий розсуд, внаслідок чого не може бути покладено в основу встановлених обставин у спорі.
Статтями 125, 126 ЗК України передбачається, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.
Частиною 4 статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відтак, обґрунтовуючи доводи поданої позовної заяви щодо позбавлення ТОВ «Партнер-Агро» можливості обробляти земельну ділянку позивача протягом 2017-2021 років, з огляду на фактичну обробку землі іншою особою - ТОВ «Агрофірма Корнацьких», позивачем, окрім посилання у додатках на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року, надано акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки №239/0/92-17ДК/280/АП/09/01/-17 в результаті якої встановлено, що земельна ділянка площею 135 га в межах території Ленінської сільради на даний час використовується та засіяна ячменем. Однак в цьому акті не зазначено яким суб`єктом господарювання засіяно земельну ділянку (т. 1 а.с.25).
Також позивачем надано акт обстеження земельної ділянки від 27 вересня 2018 року № 531-ДК/403/АО/10/01/-18 з додатком, в якому зазначено кадастрові номери оглянутих земельних ділянок, в тому числі і ділянку належну на праві власності позивачу. За результатами обстеження в складі комісії з державних інспекторів встановлено, що земельну ділянку загальною площею 140 га, яка перебуває у приватній власності громадян та в оренді ТОВ «Партнер-Агро» оброблена та засіяна озимою пшеницею ТОВ «Агрофірма Корнацьких» без виникнення будь-яких прав на них (т.1 а.с.22-24). Аналогічного змісту акт перевірки та дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки від 27 вересня 2018 року № 531-ДК/403/АП/10/01/-18 (т. 9 а.с.123). Акт обстеження земельної ділянки від 16 серпня 2019 року №332-ДК/275/АО/10/01/-19 з додатком, в якому зазначено кадастрові номери оглянутих земельних ділянок, в тому числі і ділянку належну на праві власності позивачу. За результатами обстеження встановлено, що земельну ділянку загальною площею 137,5913га, яка перебуває в приватній власності громадян та в оренді ТОВ «Партнер-Агро» оброблена (закультивована) ТОВ «Агрофірма Корнацьких» без виникнення будь-яких прав на них (т. 1 а.с.18-21), та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки від 16 серпня 2019 року №332-ДК/275/АП/10/01/-19 з аналогічним висновком (т. 9 а.с.126). Акт обстеження земельної ділянки від 2 вересня 2020 року №571-ДК/285/АО/10/01/-20 з додатком, в якому зазначено кадастрові номери оглянутих земельних ділянок, в тому числі і ділянку належну на праві власності позивачу. За результатами обстеження встановлено, що земельну ділянку загальною площею 137,5913 га, яка перебуває в приватній власності громадян та в оренді ТОВ «Партнер-Агро» оброблена (закультивована) ТОВ «Агрофірма Корнацьких» без виникнення будь-яких прав на них (т. 1 а.с.18-21), та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки від 2 вересня 2020 року №571-ДК/285/АП/10/01/-20 з аналогічним висновком (т. 9 а.с.129). Акт обстеження земельної ділянки від 19 квітня 2021 року №295-ДК/77/АО/10/01/-21 з додатком, в якому зазначено кадастрові номери оглянутих земельних ділянок, в тому числі і ділянку позивача. За результатами обстеження встановлено, що земельну ділянку, загальною площею 166,5865 га, яка перебуває в оренді ТОВ «Партнер-Агро» та засіяна озимою сільськогосподарською зерновою культурою ТОВ «Агрофірма Корнацьких», ПП «Перемога народу» без виникнення будь-яких прав на них (т. 9 а.с.133-136), та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки від 19 квітня 2021 року №295-ДК/77/АП/10/01/-21 з аналогічним висновком (т. 9 а.с.132).
Наведені в наданих до суду актах повноваження державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель визначаються, зокрема, Земельним кодексом України, Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».
Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.
Згідно з положеннями статті 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» органом, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, проведення моніторингу родючості ґрунтів є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.
У свою чергу, пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (далі - Положення № 15), державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області наділено повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. При цьому, об`єктом контролю є всі землі на території України, а також порядок їх використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.
Повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі встановлені статтею 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», а відповідно до статті 9 вказаного Закону державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель; тощо.
Статтею 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема: давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.
З аналізу наведених правових норм слідує, що державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися державним інспектором ГУ Держгеокадастру, у тому числі, шляхом проведення перевірок. Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності. При цьому, порядок проведення перевірки, види та порядок складання документів за наслідками перевірок у даній сфері, як слідує зі змісту статей 9-10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», визначається іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 5, статті 6  Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», абзацу 7 частини 2 статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Методики розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 року № 342, визначено, що державним інспектором для проведення перевірок складаються: акти за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері використання та охорони земель  та інші розпорядчі документи: повідомлення про проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері використання та охорони земель; посвідчення на проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері використання та охорони земель; припис про усунення порушень, виявлених під час проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері використання та охорони земель; та акт про відмову у проведенні планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері використання та охорони земель.
Отже, посадові особи спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері державного контролю за використанням та охороною земель мають право проводити обстеження земельної ділянки з метою визначення її стану та дотримання умов її використання в присутності користувачів земельної ділянки або уповноважених ними осіб, а також осіб, які вчинили порушення земельного законодавства. У разі відсутності при обстеженні земельної ділянки землекористувача або уповноважених ними осіб обстеження проводиться за наявності двох свідків.
При проведенні обстеження: установлюється особа, яка є користувачем земельної ділянки; при встановленні факту зміни власника чи користувача об`єкта нерухомості вживаються заходи для з`ясування особи фактичного власника чи користувача; установлюється правомірність використання земельних ділянок іншими землекористувачами, яким вони не надані у власність чи користування; перевіряється наявність документів, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою; перевіряється дотримання режиму використання земельної ділянки відповідно до цільового та функціонального призначення; уточняється відповідність місця розташування та меж земельної ділянки, мір ліній, визначених у документах, які посвідчують право користування земельною ділянкою, фактичним мірам ліній на місцевості (при необхідності).
За результати обстеження складається акт у двох примірниках у день проведення обстеження.
Акт підписується всіма членами комісії, які проводили обстеження, представником юридичної особи чи фізичною особою, що використовують земельні ділянки, свідками (за їх наявності).
У разі виявлення порушення, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища складають протокол про адміністративне правопорушення, накладають адміністративне стягнення та видають припис щодо необхідності усунення в 30-денний строк.
У разі невиконання припису у 30-денний державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища повторно накладає адміністративне стягнення та видає припис про припинення правопорушення та усунення його наслідків у 30-денний строк.
Факт використання земельної ділянки, що використовується з порушенням вимог законодавства, в тому числі самовільно зайнятої має бути підтверджений матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, приписом (з вимогою усунення порушення земельного законодавства), актом обстеження земельної ділянки.
До саме таких висновків дійшов ВС в складі КАС при розгляді справи №818/1511/17 у постанові від 10 липня 2018 року, та які можуть бути застосовані при розгляді цієї справи в контексті належності доказів про порушення відповідачем земельного законодавства в частині встановлення факту самовільного зайняття ним земельних ділянок, зокрема земельної ділянки, на яку видано державний акт про право власності на ім`я позивача.
Тому враховуючи встановлені обставини у справі у відповідності до вищенаведених норм матеріального права, які регулюють діяльність державних інспекторів при виконання покладених на них повноважень у сфері охорони та моніторингу земель, колегія суддів доходить висновку, що комісія ГУ Держгеокадастру у Миколаївської області проводила перевірки та складала акти обстеження протягом 2017-2021 років, які надані в якості доказів обґрунтування позовних вимог, з порушенням вимог статті 11 Закону України «Про державний контроль за охороною та використанням земель», без дотримання покладених на державних інспекторів обов`язків, оскільки складали вищенаведені акти комісією у складі лише посадових осіб зазначеного органу контролю, без повідомлення інших осіб, та з`ясування усіх обставин справи, тобто комісія у складі державних інспекторів, вийшовши у поле та побачивши засіяні землі, на свій розсуд та заяву зацікавленої особи, визначила особу, яка на їх думку винна у порушенні законодавства без складання інших, передбачених нормативними актами процедурних документів. 
За таких обставин, при наявності заперечень відповідача, які підтверджені договором оренди, укладеним 6 липня 2015 року з ПП «Перемога народу», без їх перевірки та залучення до участі у справі ПП «Перемога народу», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо підтвердження факту самовільного зайняття ТОВ «Агрофірма Корнацьких» спірної земельної ділянки у період з 2017-2021 років на підставі наданих актів перевірки, які складені з порушенням порядку та процедури дій державних інспекторів з виявлення порушень земельного законодавства.
Що стосується обставин, які встановлені рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року, то вони є такими, що виникли до моменту та на момент укладення договору оренди між ОСОБА_1 та ТОВ «Партнер-Агро», але не відносяться до періоду, який позивач пов`язує з порушенням своїх прав та інтересів та просить стягнути на свою користь кошти в порядку статей 1212, 625 ЦК України.
Так, главою 83 ЦК України врегульовані відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. 
Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Тому відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати за своїм змістом розглядають, як кондикційні.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок ВС України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).
За приписами глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. В цьому разі фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України 
Тому за змістом наведених норм матеріального права у справі суду першої інстанції повинно було встановити факт того, що відповідач ТОВ «Агрофірма Корнацьких», якщо б був би фактичним користувачем земельної ділянки, чи будь-яка інша особа, що не брала участі у справі, але є фактичним користувачем земельної ділянки, без достатньої правової підстави, без оформлення договору оренди та за рахунок власника цієї ділянки, яким за державним актом про право власності на землю є позивач ОСОБА_1 , зберіг би у себе кошти, які повинен був заплатити позивачу в якості орендної плати за користування нею, так як не уклав саме з ним будь-який договір.
Між тим, земельна ділянка, на яку видано державний акт на ім`я ОСОБА_1 , передана ним у володіння та користування іншої особи – ТОВ «Партнер-Агро», яке має зобов`язання по сплаті орендної плати на його користь, внаслідок чого ТОВ «Агрофірма Корнацьких» апріорі не могла зберігати належні позивачу кошти за платне користування земельною ділянкою у порядку кондикційних зобов`язань, які позивачем ОСОБА_1 вирахувані на підставі зобов`язань, які виникли між ним, як орендодавцем, та третьою особою, як орендарем, за укладеним між ними договором оренди. Ці правовідносини врегульовані різними нормами матеріального права, а тому не можуть бути заміщені одні одними, тобто ці правовідносини врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, а тому до них не можуть бути застосовані норми, які містяться у главі 83 ЦК України. 
В цьому разі посилання позивача, третьої особи та суду першої інстанції на висновки, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17-ц, та постанові КЦС Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 724/292/15-ц, є недоречними, оскільки обставини, що встановлені ВС у цих постановах, не є тотожними обставинам, які встановлені судом у цій справі. Вказані висновки ВС за правовідносинами, які виникли безпосередньо між учасниками справи за відсутністю будь-яких інших зобов`язань за договором оренди відносно предмету спору, визнані кондикційними, та є такими, що відрізняються від правовідносин, які виникли між учасниками цієї справи, що переглядається в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає пред`явлений позов необґрунтованим та недоведеним за допомогою належних доказів. 
За такого відсутні підстави для перевірки проведених позивачем нарахувань, незважаючи на необґрунтованість застосування ним положень статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки за визначений судом період позовної давності індекс споживчих цін не перевищував 103% в жодному місяці.
Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір не звернув належної уваги на зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача сум у порядку статей 1212, 625 ЦК України, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , які ним пред`явлено до ТОВ «Агрофірма Корнацьких».
За відмовою у задоволенні позову відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 1 488 грн 60 коп. судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені адвокаткою Валешинською Оксаною Сергіївною, - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» - задовольнити.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 лютого 2023 року та додаткове рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких», третя особа ТОВ «Партнер-Агро», про стягнення сум – залишити без задоволення. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» 1 488 грн 60 коп. судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з цього дня, як дати складення її повного тексту. 

Головуюча                                                О. О. Ямкова                                         
Судді                                                 С. Ю. Колосовський

                                                       О. В. Локтіонова