ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«13» квітня 2023 року
м. Харків
справа № 635/8638/21
провадження № 22ц/818/563/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -         Мальованого Ю.М., Яцини В.Б. 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі – Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Товариство з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома»,
третя особа - ОСОБА_2 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 січня 2023 року в складі судді Кочнєва О.В.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 24 квітня 2021 року в м. Харкові по вулиці Сокільницькій, № 28-А, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN LT 35», державний номер НОМЕР_1 , під час перестроювання з правої смуги в ліву не надав дорогу належному йому автомобілю «AUDI А6», державний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. 

Зазначив, що постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено штраф.

Вказав, що для визначення суми матеріального збитку він звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 для отримання висновку щодо вартості матеріального збитку. З висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, № 374/06-21 від 07 червня 2021 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 180 949,80 грн, вартість матеріального збитку – 192 939,85 грн.

Зазначив, що ним здійснено відновлювальний ремонт транспортного засобу на загальну суму 174 152,44 грн, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) по страховому випадку № AUC00023945.

Він звернувся до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», яким на час дорожньо-транспортної пригоди застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35», державний номер НОМЕР_1 , за полісом № АТ405793, направивши повідомлення про страховий випадок та заяву про виплату страхового відшкодування. 27 серпня 2021 року страховою компанією виплачено йому страхове відшкодування у розмірі 103 380,92 грн, що підтверджується випискою по рахунку.
Проте, даного страхового відшкодування недостатньо для покриття завданих збитків.

Вказав, що з урахуванням того, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн, недоплаченою залишається сума 130 000,00 грн – 103 380,92 грн = 26 619,08 грн.

Враховуючи, що сума відновлювального ремонту становить 174 152,44 грн, сума стягнення зі страховика – 130 000,00 грн, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 44 152,44 грн підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома», у трудових відносинах з яким на час дорожньо-транспортної пригоди перебував водій ОСОБА_2 .

Крім того, він змушений був звертатися за отриманням правничої допомоги та поніс витрати у розмірі 20 000,00 грн, а також сплатив за проведення оцінки транспортного засобу 3000,00 грн.
Просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на його користь суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 26 619,08 грн; з Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома» на його користь суму відшкодування матеріального збитку у розмірі 44 152,44 грн та витрати на проведення оцінки транспортного засобу у розмірі 3 000,00 грн, а також з відповідачів солідарно витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки доказам у справі, зокрема, акту здачі-приймання робіт, розрахунку та страховому акту, висновку щодо вартості матеріального збитку та акту виконаних робіт, надаючи перевагу доказам відповідача, а не його доказам. Так, акт виконаних робіт/наданих послуг – це первинний документ, який відображає факт виконання робіт/надання послуг та конкретні види робіт/послуг, які були надані із зазначенням їх вартості та терміну виконання. Вказав, що судові витрати, а саме, послуги судового експерта та надання правничої допомоги підтверджені належними доказами. 

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду – скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав жодного належного доказу понесення ним відповідних витрат на ремонт свого автомобіля у визначеному ним розмірі у межах заявлених позовних вимог. Висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, складений без прив`язки до події дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням ПДВ та докази його оплати не надані. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 квітня 2021 року в м. Харкові по вулиці Сокільницькій, № 28А, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN LT 35», державний номер НОМЕР_1 , під час перестроювання з правої смуги в ліву, не надав дорогу автомобілю «AUDI А6», державний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 

Власником автомобіля «AUDI А6», державний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 16 том 1).

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього штраф. Постанова є чинною (а. с. 8-10, 11-12 том 1).

На час здійснення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома», що підтверджується наказом про прийняття на роботу від 31 березня 2021 року № 88-ос, подорожнім листом, постановою суду у справі про адміністративне правопорушення та не заперечується учасниками справи (а. с. 164-165 том 1).
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35», державний номер НОМЕР_1 , застрахована Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за полісом № АТ/0405793. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн, франшиза 0 грн (а. с. 44, 102, том 1).

26 квітня 2021 року ОСОБА_4 повідомив Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про дорожньо-транспортну пригоду, що трапилась 24 квітня 2021 року.
27 квітня 2021 року надав заяву про виплату страхового відшкодування (а. с. 110, 111 том 1).

27 квітня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома» також повідомлено Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про дорожньо-транспортну пригоду за участі водія ОСОБА_2 (а. с. 103 том 1).

26 травня 2021 року Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» проведено огляд транспортного засобу «AUDI А6», державний номер НОМЕР_2 (а. с. 112-113 том 1).

З висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 374/06-21 від 07 червня 2021 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «AUDI А6», державний номер НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження становить 180 949,80 грн, вартість матеріального збитку – 192 939,85 грн (а. с. 17-43 том 1).

За складання висновку ОСОБА_1 сплачено 3 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 2PL694130 від 21 травня 2021 року (а. с. 53 том 1).

З акту здачі-приймання робіт (надання послуг) по страховому випадку № AUC00023945 від 12 липня 2021 року вбачається, що вартість запчастин та робіт з ремонту автомобіля «AUDI А6», державний номер НОМЕР_2 , становить 174 152,44 грн, з яких ПДВ – 29 025,41 грн (а. с. 45-46 том 1).

16 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» заяву на виплату страхового відшкодування.
27 серпня 2021 року страховою компанією на підставі розрахунку від 19 серпня 2021 року виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 103 380,92 грн, що підтверджується страховим актом та випискою по його рахунку. З вказаного розрахунку вбачається, що вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що замінюються) склала 118 013,87 грн, сума зменшення страхового відшкодування – 14 632,95 грн (підстава зменшення - без ПДВ) (а. с. 52, 115, 117, 118 том 1).

Відповідно до частини першої  статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною третьої статті 988 ЦК України передбачено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права. Тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність винного водія застрахована, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Верховний Суд у постанові у справі № 522/15636/16-ц зазначив, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом № 1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом  і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.
 
Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17 (провадження № 61-26423св18), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20).
Згідно пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. 

Страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), у свою чергу, має бути платником податку на додану вартість.

Відсутні підстави для сплати на користь потерпілої особи суми податку на додану вартість за придбані послуги з відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок настання страхового випадку транспортного засобу, якщо такі послуги придбані в особи, яка не є платником такого податку. Аналогічна правова позиція висловлювалась Верховним Судом у постановах у справі № 808/1120/17 від 19 листопада 2020 року, у справі № 826/7454/177 від 07 квітня 2021 року.

Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року у справі №757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18) дійшов висновку, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.

Як встановлено судом, сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, вина у ній працівника відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома» ОСОБА_2 та виплата ОСОБА_1 . Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» суми страхового відшкодування у розмірі 103 380,92 грн. Предметом спору є недостатність суми страхового відшкодування для відшкодування витрат на відновлення пошкодженого майна.

Факт здійснення позивачем відновлювального ремонту автомобіля підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 12 липня 2021 року, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Харків Восток» (а. с. 45-46 том 1).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не взяв до уваги зазначений акт як належний доказ проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача, посилаючись на відсутність розрахункового документу до нього.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції судова колегія не погоджується.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. 

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 911/482/17.

Відповідно до пункту 7 розділу 5 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2014 року № 165, документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання колісних транспортних засобів (їх складових частин (систем) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).
Хоча рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а має лише інформаційний характер, втім містить вичерпну інформацію про вартість матеріалів та запчастин, необхідних під час ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Позивач звернувся до суду з метою стягнення з відповідача грошових коштів для здійснення відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля. Відсутність розрахункового документа за проведене відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат, яких зазнав позивач відповідно до статті 22 ЦК України.

Висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, а також у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року №61-1836св17, від 28 лютого 2018 року № 61-134св18, від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц, провадження № 61-4463св18.

При цьому, Верховний Суд у своєму висновку керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому.

Аналізуючи наведене, оскільки автомобіль позивача дійсно пошкоджений у дорожньо-транспортній пригоді, та він має право на відшкодування завданої йому шкоди, доказів на спростування факту проведення ним відновлювального ремонту автомобіля не надано, колегія суддів вважає за можливе прийняти як належний доказ понесених ним витрат на ремонт автомобіля акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 12 липня 2021 року на суму 174 152,44 грн.
Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків) (як оціненої, так і фактичної), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29). Відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 911/286/20 від 21 грудня 2020 року.

Як встановлено судом, полісом № АТ/0405793 передбачено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, становить 130 000,00 грн, франшиза – 0 грн.
З розрахунку страхового відшкодування вбачається, що страховик визначив знос транспортного засобу ОСОБА_1 як 0,00%.

Як вбачається із зазначеного вище акта здачі-приймання робіт (надання послуг) від 12 липня 2021 року, вартість запчастин та робіт вказана у ньому з урахуванням суми ПДВ – 29 025,41 грн. Тобто, враховуючи документальне підтвердження проведення ремонтних робіт юридичною особою -  платником ПДВ, ОСОБА_1 має право на сплату йому страховою компанією страхового відшкодування з урахуванням суми ПДВ.

Таким чином, оскільки ліміт відповідальності Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», передбачений полісом, 130 000,00 грн, франшиза становить 0 грн, знос транспортного засобу - 0%, а страховиком сплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування лише у розмірі 103 380,92 грн, з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь позивача підлягає стягненню 26 619,08 грн (130 000,00 – 103 380,92).

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, перевищує розмір страхового відшкодування, то з Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома» як роботодавця винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, тобто 44 152,44 грн (174 152,44 – 130 000,00).

Зазначене відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на його користь 26 619,08 грн та з Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома» на його користь 44 152,44 грн підлягають задоволенню, а рішення суду в цій частині – скасуванню.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь витрат на проведення оцінки транспортного засобу у розмірі 3 000,00 грн, то судова колегія не вбачає підстав для її задоволення, адже для визначення розміру завданих позивачу збитків взято до уваги акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 12 липня 2021 року, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Харків Восток», як доказ вартості фактично проведених робіт та придбаних деталей, а не висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 374/06-21 від 07 червня 2021 року, складений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 . Такий висновок є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Тож підстав для надання оцінки зазначеному висновку та стягнення витрат на його замовлення судова колегія не вбачає. У зв`язку з чим, у задоволенні цієї вимоги слід відмовити, однак з інших підстав, ніж суд першої інстанції, змінивши мотивування рішення суду в цій частині.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 3  статті 133 ЦПК України  судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано  статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Мосейчук та партнери» укладено договір про надання правової допомоги (правових послуг) № 10-2/09/2021, за яким адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надати йому правову допомогу у судах всіх рівнів. Пунктом 4.1 договору передбачено, що правову допомогу, що надається адвокатським бюро, клієнт оплачує у гривнях у розмірі та в порядку, встановленому в додатковій угоді до даного договору, яка складається окремо та є невід`ємною частиною даного договору, та кінцево закріплюється в акті приймання-передачі наданих юридичних послуг (а. с. 54-56 том 1).

Додатковою угодою № 1 від 10 вересня 2021 року до вказаного договору передбачено, що сума оплати за правову допомогу, що надається адвокатським бюро, складає 20 000,00 грн з розрахунку: 1 година роботи становить 1000,00 грн. Дії адвокатського бюро складаються з наступного: надання консультації представником позивача щодо визначення шляхів захисту порушеного права та перспектив судового провадження; пошук судової практики, участь у справі про адміністративне правопорушення; збирання доказів представником позивача, складання та направлення адвокатських запитів до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»; складання та подання позовної заяви до Харківського районного суду Харківської області щодо відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу «AUDI А6», державний номер НОМЕР_2 , участь у судових засіданнях в суді першої інстанції (а. с. 57 том 1).

28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Мосейчук та партнери» підписано акт № 1 приймання-передачі наданих правових послуг до договору про надання правової допомоги від 10 вересня 2021 року № 10-2/09/2021, з якого вбачається, що клієнт прийняв наступну роботу адвокатського бюро: надання консультації представником позивача щодо визначення шляхів захисту порушеного права та перспектив судового провадження протягом 2 годин вартістю 2000,00 грн; збирання доказів протягом 2 годин вартістю 2000,00 грн; складання та направлення адвокатського запиту до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» протягом 2 годин вартістю 2000,00 грн; складання та подання позовної заяви до Харківського районного суду Харківської області щодо відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу «AUDI А6», державний номер НОМЕР_2 , протягом 10 годин вартістю 10 000,00 грн; участь у справі про адміністративне правопорушення протягом 4 годин вартістю 4000,00 грн. Загальна вартість послуг склала 20 000,00 грн (а. с. 58-59 том 1).

13 вересня 2021 складено рахунок №1 на оплату на суму 10 000,00 грн (а. с. 60 том 1).
Оплата ОСОБА_1 послуг з надання правової допомоги у розмірі 10 000,00 грн підтверджується меморіальним ордером № 2PL836911 від 15 вересня 2021 року (а. с. 61 том 1).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Як вбачається з матеріалів справи, Адвокатським бюро «Мосейчук та партнери» дійсно складено і направлено до відповідача адвокатський запит, а також складено та підписано позовну заяву. Однак, зважаючи на категорію і складність справи, кількість позовних вимог, час складання позовної заяви – 10 годин, що вказаний в акті наданих послуг, не є співмірним виконаній роботі. Доказів участі адвоката у справі про адміністративне правопорушення немає. При цьому, справа розглянута 08 червня 2021 року, тоді як договір про надання правової допомоги укладений лише 10 вересня 2021 року. Позивачем сплачено правову допомогу у розмірі лише 10 000,00 грн, що ним підтверджується в апеляційній скарзі.

З урахуванням обсягу та складності наданих позивачу послуг з правничої допомоги, предмету позову, категорії і складності справи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія вважає, що з відповідачів на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за надання правничої допомоги під час розгляду справи у розмірі 6 000,00 грн.

Також з відповідачів на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позову та апеляційної скарги.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 просив стягнути судові витрати з відповідачів солідарно. Однак, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. 
    
При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру  до кількох відповідачів судові витрати відшкодовуються ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково, на 70 771,52 грн з 73 771,52 грн, тобто на 95,93%, з яких вимоги до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» становлять 37,61% (26 619,08 грн), а до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома» - відповідно 62,39 % (44 152,44 грн).
Отже, з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 327,60 грн (908,00 грн*95,93%*37,61%) та за подання апеляційної скарги у розмірі 491,40 грн (327,60 грн*150%), а всього 819,00 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 2256,60 грн (6000,00 грн*37,61%).

Відповідно, з Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 543,44 грн (908,00 грн*95,93%*62,39%) та за подання апеляційної скарги у розмірі 815,17 грн (543,44 грн*150%), а всього 1358,61 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3743,40 грн (6 000 грн*62,39%).
Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 січня 2023 року в частині відшкодування шкоди та витрат на правничу допомогу – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь  ОСОБА_1 26 619,08 грн страхового відшкодування.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома» на користь  ОСОБА_1 44 152,44 грн шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2256,60 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3743,40 грн.
В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1  судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 819,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма «Рома» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 1358,61 грн.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення 3 000,00 грн витрат на проведення оцінки транспортного засобу змінити, виклавши його мотивувальну частину в цій частині в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                  І.В. Бурлака

Судді                                                          Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 13 квітня 2023 року.