П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
30 березня 2023 року                                                                                м. Київ
 
              Справа № 355/1165/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/2348/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:                 Соколової В.В.
суддів:                                   Нежури В.А., Поліщук Н.В.
за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Червонописького В.С., 17 жовтня 2022 року в смт. Баришівка, повний текст рішення складений 26 жовтня 2022 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Баришівського районного нотаріального округу Позднякова Надія Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірбаба Ірина Борисівна  про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності на нерухоме майно,
 
В С Т А Н О В И В
 
У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з врахуванням уточненої позовної заяви, просив: 
- визнати недійсним договір дарування комплексу будівель і споруд укладений 27 червня 2018 року між ОСОБА_1  та  ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірбабою І.Б. та зареєстрований за №559;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №41833139 від 27 червня 2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірбаби І.Б. згідно з договором дарування комплексу будівель і споруд укладеним 27 червня 2018 року між  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірбабою І.Б. та зареєстрованим за №559;
- припинити право власності на комплекс будівель і споруд за  ОСОБА_3 зареєстроване за №26888585 на підставі договору дарування комплексу будівель і споруд укладеного 27 червня 2018 року між  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 , та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірбабою І. Б. та зареєстрованого за №559;
- визнати недійсним договір дарування комплексу будівель і споруд укладений 04 липня 2018 року між ОСОБА_3  та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу Київської області Поздняковою Надією Миколаївною та зареєстрований за № 1313;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №41894813 від 04 липня 2018 року приватного нотаріуса Баришівського нотаріального округу Київської області Поздняковою Надією Миколаївною, згідно з договором дарування комплексу будівель і споруд укладеним 04 липня 2018 року між  ОСОБА_3  та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу Київської області Поздняковою Надією Миколаївною та зареєстрований за №1313;
- припинити право власності на комплекс будівель і споруд за ОСОБА_2 зареєстроване за №26888585 на підставі договору дарування комплексу будівель і споруд укладеного 04 липня 2018 року між  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу Київської області Поздняковою Надією Миколаївною та зареєстрованого за №1313.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , з метою уникнення виконання зобов`язань за Договором поруки №42-2467/12-ПФ2 від 02 червня 2016 року та рішення Господарського суду м. Києва від 28 травня 2019 року у справі №910/11016/18, було відчужено на користь третіх осіб, шляхом укладення договорів дарування, належного йому на праві власності комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вважав, що договори дарування є фіктивними і такими, що порушують законні права останнього, оскільки дії сторін направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на фіктивний перехід права власності на нерухомість з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення в рахунок виконання рішення суду про стягнення з поручителя коштів. 
 
Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року позов Акціонерного товариства «ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Баришівського районного нотаріального округу Позднякова Надія Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірбаба Ірина Борисівна  про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності на нерухоме майно - задоволено.
Визнано недійсним договір дарування комплексу будівель і споруд укладений 27 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірбабою І.Б. та зареєстрований за №559;
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №41833139 від 27 червня 2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірбаби І.Б. згідно з договором дарування комплексу будівель і споруд укладеним 27 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірбабою І.Б. та зареєстрований за №559;
Припинено право власності на комплекс будівель і споруд за ОСОБА_3 зареєстроване за № 26888585 на підставі договору дарування комплексу будівель і споруд укладеного 27 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірбабою І. Б. та зареєстрованого за №559;
Визнано недійсним договір дарування комплексу будівель і споруд укладений 04 липня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу Київської області Поздняковою Надією Миколаївною та зареєстрований за № 1313;
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №41894813 від 04 липня 2018 року приватного нотаріуса Баришівського нотаріального округу Київської області Поздняковою Надією Миколаївною, згідно з договором дарування комплексу будівель і споруд укладеним 04 липня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу Київської області Поздняковою Надією Миколаївною та зареєстрованим за №1313;
Припинено право власності на комплекс будівель і споруд за ОСОБА_2 зареєстроване за №26888585 на підставі договору дарування комплексу будівель і споруд укладеного 04 липня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу Київської області Поздняковою Надією Миколаївною та зареєстрованого за №1313.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК» судовий збір у розмірі 13116 (тринадцять тисяч сто шістнадцять) гривень 00 копійок.
Рішення суду мотивовано тим, що договір дарування є фіктивним, оскільки дії сторін, під час його укладання були направлені не на реальне настання правових наслідків, а з метою приховання цього майна від виконання за його рахунок грошового зобов`язання. Тому, вказана позивачем підстава для визнання договору дарування недійсним, є підставою для задоволення позову.
 
Не погодився з рішенням суду ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Представник вказує на те, що суд в своєму рішенні посилався, як на безумовну підставу неплатоспроможності ТОВ «Деско Юкрейн» наявність на момент укладення оскаржуваних договорів дарування від 04 липня 2018 року та 27 червня 2018 року ухвали Господарського суду Херсонської області про прийняття заяви про порушення справи про банкрутство, при цьому, вказана ухвала суду відсутня в матеріалах справи та судом не досліджувалась. Судом не було надано оцінку тому, що на момент укладання оскаржуваних договорів справа про банкрутство порушена не була, а матеріали справи не містять доказів того, що на момент укладання договорів дарування відповідачу було відомо про наявність ухвали Господарського суду від 21 червня 2018 року про прийняття заяви про порушення справи про банкрутство, як процесуального документу.
Крім того, судом не було надано оцінку тому, що позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилався на ст. 234 ЦК України, відповідно до якої фіктивним визнається правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків на та норми ст. 228 ЦК України, яка регламентує правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок та вчинений з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. 
Також, позивачем не було надано доказів того, на якій стадії, на момент звернення до суду з даним позовом, перебувало виконавче провадження, щодо стягнення з відповідача боргу за рішенням суду, чи вжито заходів щодо забезпечення виконання рішення суду за рахунок майна, яке перебуває в іпотеці.
Звертає увагу, що судом було проігноровано та не надано оцінку доводам відповідача в частині порушення процесуального законодавства, під час збільшення позивачем позовних вимог та зміни предмету позову.
Крім того, зазначає, що заява про збільшення позовних вимог не відповідає вимогам законодавства, оскільки позивач змінив не тільки предмет, а й підстави позову, а тому її слід було розглядати як новий позов з новими позовними вимогами, які мали б бути оформлені належним чином.
На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Лисенко О.П. вказує на те, що відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений щодо наявного боргу за кредитним договором та здійснював дії спрямовані на неповернення заборгованості перед позивачем. Вчинення оскаржуваних договорів 27 червня  2018 року та 04 липня 2018 року після подання позову до позивача, може свідчити не тільки про обізнаність відповідачів  про наявність заборгованості перед позивачем, а й про протиправну поведінку відповідачів щодо здійснення дій, спрямованих на уникнення відповідальності та звернення стягнення на майно, правочини щодо переходу права власності на які оскаржуються.  За таких обставин, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Москвічов А.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим,  просив залишити його без змін.
Інші учасники справи  в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Зокрема, особа яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи через представника, якому судове повідомлення було направлено на електронну адресу вказану в апеляційній скарзі (т.3 а.с.46,50). Таке повідомлення в силу положень ч.5 ст. 130 та ч.ч.6,8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням даного учасника справи.
Представник відповідача - адвокат Чередніченко Н.В. в листі, направленим на електронну пошту суду 29 березня 2023 року, просила суд відкласти розгляд справи у зв`язку з її зайнятістю в розгляді іншої справи (т.3 а.с.60,61). Вказане клопотання є повторним, перше клопотання було заявлено нею 09 лютого 2023 року та задоволено апеляційним судом в судовому засіданні 09 лютого 2023 року  (т.3 а.с.42-44). 
Відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судові повідомлення були направлені на відомі суду поштові адреси, проте вони були повернуті поштовим відділення з відміткою «адресат відсутній а вказаної адресою». Дані особи обов`язок, визначений положеннями ч.1 ст. 131 ЦПК України, повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи не виконали.
В порядку п. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
 А отже здійснене судом повідомлення також вважається належним повідомленням даних учасників справи.
Третя особа: приватний нотаріус Баришівського районного нотаріального округу Позднякова Н.М. в листі від 20 лютого 2023 року просила розглянути справу у її відсутність (т.3 а.с.51).
Третій особі: приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кірбаба І.Б. судове повідомлення було направлено на офіційну електронну адресу (т.3 а.с.46,50). Таке повідомлення, в силу положень ч.ч.6,8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням даного учасника справи.
Клопотання представника відповідача - адвоката Чередніченко Н.В. про відкладення судового засідання розглянуто в судовому засіданні та в його задоволенні відмовлено, з огляду на повторність звернення з таким клопотанням, а також відсутності поважні причини неявки, так як зайнятість представника в інших справах не може вважатись поважною причиною повторної неявки. Враховуючи обставини належного повідомлення всіх учасників справи, колегія суддів, керуючись ч.2 ст.372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за відсутності вказаних осіб. Відповідна ухвала суду постановлена усно та занесена до протоколу судового засідання від 30 березня 2023 року (т.3 а.с.63-64).  
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого   рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.
 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
 
07 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕСКО ЮКРЕЙН» було укладено Договір № 42-2467/12-КЮ про відкриття кредитної лінії,  ліміт якої становив 750000,00 (сімсот п`ятдесят тисяч) доларів США. В подальшому умови цього договору змінювались неодноразово, зокрема в частині визначення ліміту кредитування, строку виконання зобов`язання та плати за користування кредитом /т.1 а.с.9-24,64-79/. 
З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 02 червня 2016 року між Банком та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) було укладено договори поруки № 42-2467/12-ПФ2. 
Відповідно до п. 2.1. Договору поруки поручитель поручається за виконання боржником обов'язків повернути банку наданий за Основним договором кредит, обов'язків щодо сплати банку процентів за користування кредитом, обов'язку щодо сплати банку комісії, неустойки (пені, штрафу) та понад суму неустойки відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань.
Відповідно до п. 3.1. Договору поруки Боржник та Поручитель відповідають перед Банком за порушення обов`язків як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник.
В додатковій угоді № 1 до договору поки визначено, що ліміт кредитної лінії становить еквівалент 24000000 (двадцять чотири мільйони) гривень, а строк кредитування - 06 травня 2019 року /т.1 а.с.25-27,80-82/.
Станом на 01 лютого 2018 року ОСОБА_1 був учасником ТОВ «ДЕСКО ЮКРЕЙН» та володів 50 % статутного капіталу даного товариства, що підтверджується копією витягу №1003559231 /т.1 а.с.38-44/.
21 червня 2018 року Господарським судом Херсонської області у справі №923/571/18 було прийнято ухвалу про прийняття заяви про порушення справи про банкрутство за заявою ТОВ «СКАЙСІД КОММОДІТІС» до ТОВ «ДЕСКО ЮКРЕЙН». Ці дані містяться у відкритому Єдиному державному реєстрі судових рішень, з якого також вбачається, що це провадження ще триває.
27 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяв ОСОБА_2 , було укладено Договір дарування комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; загальною площею 750,5 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Баришівського територіального округу Київської області Поздняковою Надією Миколаївною та зареєстрований за №559.
Відповідно до п.1 вищевказаного Договору дарування обдаровувана є дружиною ОСОБА_1 /т.1 а.с.206-207/. Даний договір зареєстровано у відповідному державному реєстрі 27 чевня 2018 року /т.1 а.с.212/.
04 липня 2018 року між ОСОБА_3 , від імені якої діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 укладено договір дарування комплексу будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; загальною площею 750,5 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Баришівського територіального округу Київської області Поздняковою Надією Миколаївною та зареєстрований за №1313 /т.1 а.с.208-209/.
Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 липня 2018 року вищевказаний комплекс будівель та споруд належить на праві приватної власності ОСОБА_2 /т.1 а.с.33,89/.
Листом від 11 липня 2018 року  на адресу ОСОБА_1 та ТОВ «Деско Юкрейн» позивач направив вимогу про усунення порушень основного зобов`язання та надав суду докази направлення даної вимоги /т.1 а.с.28-29, 83-88/.
20 липня 2018 року між Баришівською селищною радою та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 14 червня 2007 року, за умовами якої змінено орендаря з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 . Даний договір зареєстровано у відповідному державному реєстрі /т.1 а.с.34-37/. 
10 серпня 2018 року АТ «Кредитвест Банк» подано до Господарського суду м. Києва позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 26883585,45 грн (справа № 910/11016/18).
Відповідно до Наказу Господарського суду міста Києві від 16 жовтня 2019 року у справі № 910/11016/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ВЕСТ Файненс Кредит Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 20793647 (двадцять мільйонів сімсот дев`яносто три тисячі шістсот сорок сім) гривень 50 копійок, заборгованість за процентами в розмірі 2957999 (два мільйони дев`ятсот п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 55 копійок, пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 2443485 (два мільйони чотириста сорок три тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 39 копійок, пеню за несвоєчасне повернення процентів в розмірі 368641(триста шістдесят вісім тисяч шістсот сорок одну) гривню 23 копійки та 398456 (триста дев`яносто сім тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень 61 копійку - витрати по сплаті судового збору /т.1 а.с.227/. 
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання Наказу Господарського суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року № 910/11016/18, виданого 16 жовтня 2019 року, та станом на 18 березня 2021 року проводяться виконавчі дії, що вбачається з інформації про виконавче провадження /т.1 а.с.228-232/.
 
Згідно ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.
Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину  є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 234 ЦК України фіктивним  є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) зазначено, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред'явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов'язаннями перед кредитором. На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов'язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).
Аналогічні правові висновки наведені в постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №693/624/19, від 29 вересня 2022 року у справі №757/64000/16-ц та інших, що свідчить про вже усталену судову практику у таких правовідносинах.
 
Таким чином боржник не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами (Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 369/8077/1914 вересня 2022 року від 14 вересня 2022 року).
 
Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 263/16179/18 від 23 червня 2022 року).
Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили
 
З наведених обставин справи вбачається, що 02 червня 2016 року  між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ДЕСКО ЮКРЕЙН». 
ОСОБА_1 станом на 01 лютого 2018 року був учасником ТОВ «ДЕСКО ЮКРЕЙН» із часткою 50 % статутного капіталу. Інших даних матеріали справи не містять.
21 червня 2018 року була порушена справа щодо банкрутства ТОВ «ДЕСКО ЮКРЕЙН».
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відчужуючи спірне майно, ОСОБА_1 був обізнаний про те, що ТОВ «Деско Юкрейн», є неплатоспроможним товариством та не може повністю погасити наявну заборгованість перед позивачем, а отже міг на майбутнє передбачити негативні наслідки для себе у випадку, якщо ТОВ «Деско Юкрейн» не зможе повністю розрахуватись з усіма боргами.
Про наявність грошового зобов`язання також свідчить виданий  Господарським судом м. Києва Наказ від 16 жовтня 2019 року у справі № 910/11016/18, яким  стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ВЕСТ Файненс Кредит Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 20793647 (двадцять мільйонів сімсот дев`яносто три тисячі шістсот сорок сім) гривень 50 копійок, при цьому слід зазначити, що даним судовим рішенням підтверджуються саме обставини наявності грошового зобов`язання і їх невиконання, які виникли раніше. А отже дата видання цього наказу не спростовує висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність у нього заборгованості перед позивачем.
27 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяв ОСОБА_2 , було укладено Договір дарування комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; загальною площею 750,5 кв.м. А вже через тиждень після укладення цього договору (04 липня 2018 року) між ОСОБА_3 , від імені якої діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 укладено другий договір дарування, на підставі якого право власності на вказаний комплекс будівель та споруд перейшло до ОСОБА_2 .
Про фіктивність оспорюваних договорів дарування та відсутність наміру у відповідачів створити правові наслідки, обумовлені цими договорами, свідчить те, що відчуження вищезазначеного комплексу будівель та споруд відбулось спочатку на користь дружини ОСОБА_1 , від імені якої діяв  ОСОБА_2 , а потім ОСОБА_3 подарувала вказаний комплекс будівель та споруд  ОСОБА_2 , який, як встановлено судом, не є її близьким родичем. Обґрунтувань причин вчинення саме договорів дарування учасники справи суду не надали. А тому суд також враховує обставини безоплатного відчуження боржником належного йому майна.
Таким чином, у справі, що переглядається очевидним є те, що учасники цивільних відносин (сторони оспорюваних договорів дарування) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорювані договори дарування) використовувався учасниками для недопущення звернення стягнення на майно боржника;
встановлені судами обставини, дозволяють зробити висновок, що оспорювані договори дарування є фраудаторними, тобто вчиненими на шкоду кредитору;
до обставин, які дозволяють кваліфікувати оспорювані договори як фраудаторні відноситься:
момент вчинення договорів (27 червня 2018 року та 04 липня 2018 року, тобто після відкриття провадження про банкрутство ТОВ «ДЕСКО ЮКРЕЙН»);
контрагенти з яким боржник вчинив оспорювані договори (дружина боржника та представник дружини);
безоплатність оспорюваних договорах купівлі-продажу;
боржник, який відчужує майно (комплекс будівель та споруд) на підставі договорів дарування на користь своєї дружини, а згодом на особу, яка була представником дружини за наявності у нього грошового зобов`язання на суму понад 20 мільйонів гривень, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами, оскільки вчинив оспорювані договори дарування, які порушують майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності в матеріалах справи ухвали господарського суду про порушення справи про банкрутство не приймаються до уваги апеляційним судом, з огляду на те, що дане судове рішення опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень, дані якого є відкритими і перевірені апеляційним судом. 
Твердження відповідача ОСОБА_1 про відсутність даних про його обізнаність про порушення цієї справи критично оцінюються апеляційним судом, оскільки він будучи одним із учасників ТОВ «ДЕСКО ЮКРЕЙН» із часткою 50 % статутного капіталу не міг не знати про фінансовий стан юридичної особи, засновником якої він є.
Крім того, з наведених обставин справи вбачається наявність грошового зобов`язання ОСОБА_1   про, що свідчить виданий  Господарським судом м. Києва Наказ від 16 жовтня 2019 року у справі № 910/11016/18.
Безпідставними слід визнати доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права при прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, оскільки така заява була подана на стадії підготовчого судового засідання, тобто в порядку передбаченому ст.ст. 49,198 ЦПК України, при цьому предмет та підстави не змінювались.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оспорюваний договір дарування є фіктивним, оскільки дії сторін під час його укладання були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а з метою приховання цього майна від виконання за його рахунок грошового зобов`язання, тобто є фраудаторним.
Обраний позивачем і застосований судом першої інстанції спосіб захисту у вигляді визнання недійсними договорів, скасування реєстраційних дій вчинених на їх підставі та припинення права власності, є вірним і ефективним.
Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що вказані доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, їм надана вірна оцінка. За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду в частині вирішення спірних правовідносин по суті відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Разом з цим вирішуючи питання компенсації позивачеві понесених ним судових витрат суд першої інстанції застосував солідарне стягнення з всіх відповідачів. 
Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через «солідарну вимогу» та «солідарний обов`язок» (ст. ст. 541-544 ЦК України).
Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а вразі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.
Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.
При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.
Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки судовим рішенням утверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.
Отже судом першої інстанції  у цій справі було помилково ототожнено інститут розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), закріплений в ЦПК України, з солідарним обов`язком та відповідальністю, які є інститутами цивільного права і виникають лише у випадку передбаченому законом або договором (ст. 541 ЦК України).
Сам розмір судових витрат вірно визначений судом першої інстанції з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог.
А тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання судових витрат слід змінити, замість застосування способу стягнення солідарно, застосувати стягнення в рівних частинах.
Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги по суті спірних правовідносин та відсутність заяв сторін про стягнення судових витрат пов`язаних з апеляційним переглядом справи, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.  
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції                     
                                                       
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року  в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства «ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Баришівського районного нотаріального округу Позднякова Надія Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірбаба Ірина Борисівна  про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності на нерухоме майно - залишити без змін.
Рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року в частині вирішення питання судових витрат змінити, замість застосування способу стягнення солідарно, застосувати стягнення в рівних частках.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 В.А. Нежура
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук

 
Повний текст постанови складений 17 квітня 2023 року.