Ухвала
Іменем України
 
24 квітня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 295/1915/23
провадження № 61-5381ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду               м. Житомира від 22 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності та відшкодування моральної шкоди.
 
В обґрунтування позову зазначала, що під час розгляду її клопотання від 05 лютого 2015 року щодо надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, яке є правонаступником Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради, здійснені істотні порушення законодавства, які полягають у незаконному порушенні строку, встановленого законодавством для розгляду клопотання від 05 лютого 2015 року № 705; незаконній відмові врахувати при складанні висновку від 16 лютого                  2015 року № 262/13 викопіювання, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, фотографії забудови та акта обстеження земельної ділянки; незаконному внесенні до висновку від 16 лютого 2015 року                  № 262/13 витягу Генерального плану м. Житомира, затвердженого рішенням міської ради від 26 грудня 2001 року № 266; незаконній відмові врахувати при складанні висновку рішення сесії міської ради від 28 травня 2003 року № 193, рішення 15 сесії від 21 червня 2012 року № 400. 
 
Зазначала, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача їй завдано моральну шкоду, оскільки вона зазнала погіршення стану здоров`я, перенесла душевні страждання та була позбавлена можливості реалізовувати звички та бажання, що призвело до погіршення стосунків з оточуючими та інші негативні наслідки.
 
Враховуючи викладене, просила суд: визнати незаконним рішення, дії, бездіяльність Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при розгляді клопотання від 05 лютого 2015 року щодо надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянкти розміром 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 ; відшкодувати за рахунок Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради моральну шкоду, завдану сімома порушеннями законодавства у розмірі                    59 500,00 грн; прийняти виклад семи порушень законодавства, завданих Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при розгляді клопотання від 05 лютого 2015 року щодо надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки.
 
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2023 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 28 березня 2023 року, у відкритті провадження у цій справі відмовлено. Роз`яснено позивачці, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
10 квітня 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 березня 2023 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому необґрунтовано відмовили у відкритті провадження у справі. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Встановлені судами обставини
 
05 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирської міської ради з клопотанням про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у межах норм безоплатної передачі у розмірі 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 .
 
До клопотання позивачкою додане викопіювання, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, фотографії забудови, акт обстеження земельної ділянки від 30 квітня 2013 року.
 
16 лютого 2015 року Управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради з приводу заяви ОСОБА_1 щодо виділення земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 повідомлено, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовується в межах «червоних» ліній АДРЕСА_2 , затверджених рішенням міської ради                                   від 10 вересня 2005 року № 583 та відноситься до території багатоповерхової житлової забудови, згідно Генерального плану м. Житомира, затвердженого рішенням міської ради від 26 грудня 2001 року № 266. Також, роз`яснено, що питання підготовки рішень Житомирської міської ради щодо земельних питань відноситься до компетенції управління регулювання земельних відносин міської ради.
 
Рішенням 50 сесії 6 скликання Житомирської міської ради від 20 серпня 2015 року № 978 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Європейський суд з прав людини у параграфі 24 свого рішення від 20 липня                    2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
 
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
 
Пунктом 2 частини першої4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
 
За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
 
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
 
Тож, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
 
Ознаками приватно-правових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
 
Вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає розгляду адміністративним судом за правилами частини п`ятої статті 21 КАС України.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №180/1560/16-а (провадження №11-1123апп19) сформульований висновок про те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди розглядаються за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
 
Висновки Верховного Суду
 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вважала, що при вирішенні її клопотання від 05 лютого 2015 року про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у межах норм безоплатної передачі у розмірі 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 відповідачем не дотримано вимог чинного законодавства, зокрема, неправомірно відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, порушено строки і процедуру розгляду її клопотання, внаслідок чого порушено її права та завдано моральної шкоди.
 
Водночас вимоги про визнання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень підлягають розгляду лише за правилами адміністративного судочинства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня                    2020 року у справі № 180/1560/16, провадження № 11 1123апп19). 
 
Оскільки позивачка оскаржує дії суб`єкта владних повноважень та просить відшкодувати завдану їй шкоду і звернулася до суду із позовом про захист свого інтересу в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у межах норм безоплатної передачі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами є адміністративно-правовими та справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства. На час звернення до суду з позовом між сторонами речові приватно-правові відносини не виникли і захист інтересу в отриманні земельної ділянки у власність ще не реалізовано.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи щодо юрисдикційності спору були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та незгоди із судовими рішеннями.
 
Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності та відшкодування моральної шкоди відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний