ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року	Львів	Справа № 161/3162/23 пров. № А/857/4459/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Большакової О.О., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Гранат В.В.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката – Берковського Романа Олексійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2023 року (головуючий суддя: Кихтюк Р.М., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про продовження строку затримання, –  
 
встановив:

ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), 28.02.2023 звернувся з позовом, в якому просив:
- продовжити строк затримання особі без громадянства ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою ідентифікації строком на 6 місяців;
- в порядку ст. ст. 370, 371 КАС України допустити негайне виконання судового рішення.
Обґрунтовує позов тим, що 06.12.2022 ОСОБА_1 був затриманий за спробу незаконного перетинання державного кордону в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ягодин» без відповідних документів, зокрема, під час виїзду з України надав на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , який визнано недійсним у зв`язку із припиненням особі громадянства, чим порушив вимоги ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тобто своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Зазначає, що оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, наявність яких передбачена ст. ст. 4, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» у відповідача відсутні.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2023 року позов задоволено.
Продовжено строк затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком до шести місяців, а саме: до 06 червня 2023 року 20:50 год включно в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, з метою його ідентифікації.
Допущено рішення суду до негайного виконання. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та через свого представника оскаржив його в апеляційному порядку. 
Вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в порядку ст. 289 КАС України:
- зобов`язати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 внести заставу у розмірі 100 (ста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб на відповідний розрахунковий депозитний рахунок;
- зобов`язати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 у випадку внесення застави: прибувати до визначених службових осіб (Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, органів Державної прикордонної служби України) з установленою судом періодичністю; не відлучатися з міста Києва без дозволу визначених службових осіб (Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, органів Державної прикордонної служби України); невідкладно повідомляти визначених службових осіб (Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, органів Державної прикордонної служби України) про зміну свого місця проживання.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що усі документи та інформація, завдяки якій можна ідентифікувати особу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), містяться в матеріалах його особової справи в Центральному міжрегіональному управлінні ДМС у м. Києві та Київській області та в державних реєстрах України. Така інформація та документи могли бути надані компетентним особам і самим ОСОБА_1 та (або) його представником.
За вказаних обставин, вважає, що є достатні підстави для того, щоб ідентифікувати особу ОСОБА_1 (в минулому Щіпцова) без організації його примусового затримання шляхом поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. 
Враховуючи вищевикладене, зазначає, що достатнім було б у даному випадку застосувати до ОСОБА_1 , у відповідності до ст. 289 КАС України, зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу в сумі, що дорівнює ста розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Представник відповідача Берковський Р. О. у судовому засіданні просив апеляційну скарги задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
Представник позивача ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Любомльського районного суду Волинської області відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП (а. с. 3).
Вказана постанова залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду від 11.01.2023 (а. с. 4-5).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2022 відповідача примусово затримано терміном на 3 (три) місяці, а саме до 06.03.2023 до 20 год 50 хв включно, шляхом поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства з метою ідентифікації особи (а. с. 6-7).
Восьмим апеляційним адміністративним судом від 25.01.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2022 у справі № 161/17376/22- без змін (а. с. 8-11).
Позивачем, з метою встановлення та ідентифікації особи ОСОБА_1 направлявся лист у Департамент консульської служби МЗС України (а. с. 12).
Із відповіді МЗС України вбачається, що в зв`язку з повномасштабною агресією рф проти України дипломатичні відносини між Україною та росією розірвано, тому на даний час унеможливлене надання органами дипломатичної служби сприяння в ідентифікації громадян росії, у яких відсутні документи, що посвідчують особу (а. с. 13).
Крім того, НОМЕР_3 прикордонним загоном направлялися листи у Центральне Міжрегіональне Управління ДМС у м. Києві та Київській області, ГУ ДМС України у Волинській області, Управління СБ України у Волинській області та ГУ НП у Волинській області з проханням сприяти у ідентифікації відповідача (а. с. 14, 17).
Із відповіді Центрального Міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області слідує, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 не належить до громадянства України. Також, зазначено, що 06.12.2022 до інформаційної підсистеми «Недійсні документи» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами внесено інформацію про недійсність паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 05.12.2022 на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України» скасовано рішення ГУ ДМС України у м. Києві від 28.07.2014 про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 (Щіпцову). Підстави для оформлення документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України на ім`я ОСОБА_1 відсутні (а. с. 15-16, 18).
Відповідач на даний час, перебуваючи без відповідних реєстраційних документів, порушує законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не має документів, які посвідчують особу.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки особу відповідача станом на день подання позову не ідентифіковано в установленому законом порядку, а у визначений судом строк не вдалося вжити заходів для цього, так як такі дії потребують значного часу, зважаючи на запровадження воєнного стану на території України, а тому є необхідність у продовженні строку затримання відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства до шести місяців.
        З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (тут і надалі Закон № 3773-VI в редакції чинній на момент подання позову).
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 30 Закону № 3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Позов про примусове видворення не подається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Частинами 11-13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і надалі в редакції чинній на момент подання позову) передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи. При цьому, на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.
Так, порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі – органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі – СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі – іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі – ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року (далі – Інструкція).
Відповідно до абз. 1 п. 1 розділу VI. Інструкції, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
Згідно абз. 4 п. 1 розділу VI. Інструкції, якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
На виконання вимог цієї норми, позивачем 07.12.2022 направлено лист в Департамент Консульської служби МЗС України з проханням сприяти у встановленні особи затриманого уродженця російської федерації, Башкорстан, м. Стерліамак, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 12).
Разом з тим, МЗС України повідомило позивача, що у зв`язку з повномасштабною агресією рф проти України дипломатичні відносини між Україною та росією розірвано, що унеможливлює надання органами дипломатичної служби сприяння в ідентифікації громадян росії, у яких відсутні документи, що посвідчують особу (а. с. 13).
Крім цього, позивачем направлялися листи у Центральне Міжрегіональне Управління ДМС у м. Києві та Київській області, ГУ ДМС України у Волинській області, Управління СБ України у Волинській області та ГУ НП у Волинській області з проханням сприяти у ідентифікації відповідача (а. с. 14, 17, 20, 22, 23, 25).
Із відповіді Центрального Міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області слідує, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не належить до громадянства України, оскільки 06.12.2022 до інформаційної підсистеми «Недійсні документи» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами, внесено інформацію про недійсність паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 05.12.2022 на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України» скасовано рішення ГУ ДМС України у м. Києві від 28.07.2014 про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 (Щіпцову). Підстави для оформлення документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України на ім`я ОСОБА_1 відсутні (а. с. 15-16, 18).
Отже, за встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) вживалися належні організаційні заходи, направлення запитів для ідентифікації особи відповідача з метою його ідентифікації, які не дали бажаних результатів, зокрема введення воєнного стану та розірвання дипломатичних відносин з рф, що зумовлює необхідність подальшого  його  тримання із вказаною метою у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. 
Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує те, що вимоги позивача не порушують максимального строку затримання іноземців та осіб без громадянства у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, встановленого ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI та ч. 11 ст. 289 КАС України.
Щодо вимог представника ОСОБА_1 адвоката Берковського Романа Олексійовича про встановлення судом застави в порядку п. п. 4 ч. 1 ст. 289 КАС України, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви (ч. 2 ст. 289 КАС України).
Внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності чи така, що фінансується з державного чи місцевих бюджетів, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.
Згідно ч. ч. 6-7 ст. 289 КАС України, внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності чи така, що фінансується з державного чи місцевих бюджетів, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.
Розмір застави визначається судом з урахуванням майнового та сімейного стану іноземця або особи без громадянства у межах від ста до двохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вноситься на рахунок протягом п`яти робочих днів з дня прийняття судом рішення про внесення застави. До цього моменту за рішенням суду особа утримується у спеціально обладнаному для цих цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону чи органу Служби безпеки України, який її затримав, або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та звільняється з нього у день надання позивачу підтвердних документів про внесення застави.
Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що внесення застави іноземцем або особою без громадянства, є одним із способів забезпечення ідентифікації та полягає у внесенні цією особою або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) відповідної суми коштів на спеціальний рахунок. Разом з тим, такий спосіб забезпечення ідентифікації іноземця або особи без громадянства може застосовуватися судом з урахуванням, зокрема, оцінки майнового стану іноземця або особи без громадянства.
Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в даному випадку відсутні підстави для застосування саме такого способу забезпечення ідентифікації, оскільки ні відповідачем, ні його представником не надано доказів, які б надали можливість суду апеляційної інстанції оцінити майновий стан та можливість внесення застави. Тобто, належні докази, які підтверджують майновий стан відповідача не подано. 
Таким чином, оцінивши доводи, вказані відповідачем на обґрунтування встановлення застави, суд апеляційної інстанції не вбачає, у цих правовідносинах, наявності обставин, які б узгоджувались з наведеними вище законодавчими приписами в контексті визначених законодавцем умов та підстав для встановлення застави й могли б зумовити застосування такого способу забезпечення ідентифікації.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, відсутність документів, що посвідчують особу відповідача, унеможливлюють застосування до нього інших, крім затримання, заходів передбачених частиною 1 статті 289 КАС України.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки відповідач вчинив порушення законодавства України щодо незаконного перетину державного кордону, що підтверджується постановою Любомльського районного суду Волинської області від 23.12.2022, яке набрало законної сили, щодо нього є рішення про скасування набуття громадянства України, позивачем вживалися організаційні заходи для ідентифікації, а тому, наявні правові підстави для продовження строку затримання з метою ідентифікації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком до шести місяців.
Таким чином, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката – Берковського Романа Олексійовича не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 272, 289, 310, 315, 316, 321, 322, 328 КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката – Берковського Романа Олексійовича залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2023 року у справі № 161/3162/23 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 25.04.2023.