Справа № 127/23634/22
Провадження № 22-ц/801/886/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року	Справа № 127/23634/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача - Медвецького С. К.,
суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу №127/20652/22 за апеляційною скаргою адвоката Федчук С. М. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Романюка Л. Ф., у залі суду, 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів. 
Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 
У шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 червня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 проживав разом із матір`ю.
Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 22 грудня 2011 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина.
У період з лютого по червень 2022 року відповідачка та ОСОБА_3 перебували у Польщі. Тепер син виявив бажання повернутись в Україну і проживати разом з батьком.
З 08 червня 2022 року ОСОБА_3 проживає разом з батьком та бабусею - ОСОБА_4 . Відповідачка повернулась до Польщі, де проживає і працює вже тривалий час.
Більше чотирьох місяців син перебуває на повному його утриманні. Незважаючи на це, він зобов`язаний виконувати рішення та сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 .
Підсумовуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд припинити стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду с. Вінниці від 22 грудня 2011 року у справі № 2-3715/11, згідно виконавчого листа № 2-3715-2011, виданого 24 січня 2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці, починаючи з 10 жовтня 2022 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивоване тим, що: 
судом ураховано обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття; 
місце проживання дитини разом з батьком не визначалось; ОСОБА_3 зареєстрований за місцем проживання відповідачки та відвідує школу за місцем своєї реєстрації;
наявні у справи докази не дають підстав для висновку, що неповнолітній син постійно проживає разом із батьком, а періодичне його перебування за місцем проживання батька, як і надання позивачем матеріальної допомоги на утримання сина, може лише свідчити про виконання батьком свого обов`язку; 
перебування спільної дитини сторін на утриманні у батька протягом чотирьох місяців і відсутність матері на території України з поважної причини, не може бути визнано обставиною, що має істотне значення. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У лютому 2023 року адвокат Федчук С. М. в інтересах позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 лютого 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року справу призначено до розгляду на 13 квітня 2023 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
позивач належними та допустимими доказами довів факт постійного проживання неповнолітнього сина з батьком з 08 червня 2022 року;
суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що неповнолітній син проживає у батька періодично; 
судом першої інстанції не досліджено всі обставини справи щодо місця проживання дитини. 
Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка указує, що: 
рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують; 
позивач не надав суду доказів про перебування сина на його повному утриманні, а також доказів того, що відповідачка використовує аліменти не за цільовим призначенням;
доводи апеляційної скарги про те, що син постійно проживає з позивачем та перебуває на його утриманні є безпідставними, оскільки позивач мобілізований до ЗСУ, а дитина проживає з бабусею. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 
У шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 червня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 проживав разом із матір`ю.
Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 22 грудня 2011 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина.
02 лютого 2012 року другим ВДВС у м. Вінниці ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження № 31167564 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
З акта МКП «УК «Київська» №583 від 02 серпня 29022 року слідує, що ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації.
ОСОБА_3 навчається у 9-Б класі комунального закладу «Вінницький ліцей №23».
З довідки № 05-21/1345 від 23 грудня 2022 року слідує, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_5 . 
Станом на 31 грудня 2022 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 складала 8766,23 грн .
Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28 вересня 2022 року по справі № 686/18140/21, дійшов такого висновку:
«припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача».
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Отже, відповідно до положень СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом установлено, що неповнолітній син сторін проживає по черзі у квартирі кожного з батьків. Позивач не може вважатися таким, що повністю утримує сина. 
Тепер син сторін проживає з бабусею, оскільки позивач мобілізований до Збройних Сил України.
Порушуючи питання про припинення стягнення аліментів на дитину, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що син проживає тільки з ним і знаходяться на його утриманні, як і не надав доказів того, що відповідачка використовує аліменти за нецільовим призначенням.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам сторін та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення стягнення аліментів на утримання дитини.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано інтересів дитини є необґрунтованими, оскільки відповідно до частини третьої статті 160 СК України син сторін ОСОБА_3 досяг чотирнадцятирічного віку і може самостійно визначати своє місце проживання.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за позивачем. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,
постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Федчук С. М. подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2023 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Суддя-доповідач                                                   С. К. Медвецький
судді:                                                                 С. Г. Копаничук
                                                                            В. В. Оніщук