ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/576/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Поліщук Л.В., Богатиря К.В.,
при секретарі судового засідання: Степановій О.В.,
за участю представників:
від ОСОБА_1 – Сакали М.Я.,
від Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль" – Бойко А.В.,
розглянувши апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль"
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.02.2023 про забезпечення позову, прийняту суддею Шаратовим Ю.А., м. Одеса,
у справі №916/576/23
за позовом: ОСОБА_1 
до відповідача: Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль"
про визнання недійсним рішення 

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль", в якому просила визнати недійсним з моменту прийняття рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль", оформлене протоколом №31/10-2022/Р від 31.10.2022, про дострокове розірвання персонального меморандуму асоційованого члену кооперативу №АВ-09-01/00009 від 25.05.2018, укладеного з позивачкою, в односторонньому порядку у зв`язку із невиконанням асоційованим членом кооперативу своїх зобов`язань, а саме: несплатою внесків, та про виключення ОСОБА_1 зі складу асоційованих членів кооперативу за рішенням загальних зборів.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав ОСОБА_1 у зв`язку з неповідомленням останньої про проведення 31.10.2022 загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль" із зазначенням питань, включених до порядку денного, а також безпідставністю розірвання персонального меморандуму асоційованого члену кооперативу №АВ-09-01/00009 від 25.05.2018 та виключення позивачки зі складу асоційованих членів кооперативу відповідача.
Звертаючись до суду першої інстанції з даною позовною заявою, ОСОБА_1 одночасно було подано заяву про забезпечення позову б/н від 11.02.2023 (вх.№2-177/23 від 13.02.2023), в якій остання просила:
1) зупинити дію рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль", оформленого протоколом №31/10-2022/Р від 31.10.2022, яким:
-розірвано достроково персональний меморандум асоційованого члену кооперативу №АВ-09-01/00009 від 25.05.2018, укладений з ОСОБА_1 , в односторонньому порядку у зв`язку із невиконанням асоційованим членом кооперативу своїх зобов`язань, а саме: несплатою внесків;
-виключено ОСОБА_1 зі складу асоційованих членів кооперативу;
-повернуто ОСОБА_1 у строки, що передбачені персональним меморандумом, внески, які були сплачені за меморандумом, у розмірі, що зменшено на суму штрафу, пені та витрат на відновлення об`єкту будівництва та заборгованості зі сплати інших внесків на користь кооперативу, передбачених положенням статуту кооперативу та укладених з кооперативом угод, у разі наявності таких витрат та заборгованості;
-вирішено направити ОСОБА_1 витяг із протоколу про розірвання меморандуму та виключення асоційованого члену з кооперативу в порядку, що передбачений персональним меморандумом та/або вручити під особистий підпис;
2) заборонити посадовим особам Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль" або іншим особам за їх дорученням вчиняти дії щодо виселення будь-яких осіб з квартири АДРЕСА_1 ;
3) заборонити Обслуговуючому кооперативу "Арт Вілль" укладати із юридичними або фізичними особами будь-які правочини (в тому числі персональні меморандуми), предметом яких є квартира АДРЕСА_1 .
В обґрунтування даної заяви позивачка посилалася на те, що квартира АДРЕСА_1 , є єдиним житлом для ОСОБА_1 та її родини, при цьому Обслуговуючий кооператив "Арт Вілль" після прийняття оскаржуваного рішення загальних зборів, оформленого протоколом №31/10-2022/Р від 31.10.2022, в період дії на території України воєнного стану звертався до позивачки з повідомленням про намір вжиття заходів щодо звільнення вказаної квартири без прийняття на себе відповідальності за збереження особистих речей. За таких обставин, ОСОБА_1 зазначає, що у разі невжиття обраних нею заходів забезпечення позову ефективне поновлення порушених прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду у даній справі, у випадку задоволення позову буде унеможливлене.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.02.2023 у справі №916/576/23 (суддя Шаратов Ю.А.) заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову б/н від 11.02.2023 (вх.№2-177/23 від 13.02.2023) задоволено частково; заборонено посадовим особам Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль" або іншим особам за їх дорученням вчиняти дії щодо виселення будь-яких осіб з квартири АДРЕСА_1 ; заборонено Обслуговуючому кооперативу "Арт Вілль" укладати із юридичними або фізичними особами будь-які правочини (в тому числі персональні меморандуми), предметом яких є квартира АДРЕСА_1 ; в решті заяви про забезпечення позову відмовлено.
Вказана ухвала суду мотивована існуванням реальної загрози того, що невжиття обраних позивачкою заходів забезпечення позову у вигляді заборони посадовим особам Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль" або іншим особам за їх дорученням вчиняти дії щодо виселення з вищенаведеної квартири та заборони відповідачу укладати із юридичними або фізичними особами будь-які правочини (в тому числі персональні меморандуми), предметом яких виступає дана квартира, у разі задоволення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушених прав ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернулася до суду, в межах одного судового провадження без нових звернень до суду. Водночас суд першої інстанції врахував відсутність правових підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль", оформленого протоколом №31/10-2022/Р від 31.10.2022, оскільки такий захід не передбачений нормами частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України.
Не погодившись з постановленою ухвалою, Обслуговуючий кооператив "Арт Вілль" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.02.2023 про забезпечення позову у справі №916/576/23 скасувати.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на недоведеності позивачкою наявності правових підстав для вжиття у даній справі обраних нею заходів забезпечення позову, оскільки останньою до місцевого господарського суду не подано доказів на підтвердження існування імовірності утруднення виконання судового рішення у разі незастосування цих заходів. Крім того, апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що на підставі протоколу тимчасового доступу та розписки-зобов`язання до персонального меморандуму ОСОБА_1 було надано лише тимчасовий доступ до об`єкта нерухомого майна – квартири АДРЕСА_1 , з метою її опорядження, а тому, враховуючи розірвання зазначеного меморандуму оскаржуваним рішенням загальних зборів, подальше перебування позивачки та членів її родини у цій квартирі є безпідставним.
У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 21.03.2023 (вх.№443/23/Д4 від 21.03.2023) ОСОБА_1 , посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просить апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.02.2023 у справі №916/576/23 – без змін. Зокрема, позивачка зауважує на тому, що необхідність вжиття обраних нею заходів забезпечення позову підтверджена належними у розумінні процесуального закону доказами, при цьому вказані заходи є адекватними, мають тимчасовий характер та жодним чином не блокують здійснення відповідачем своєї діяльності.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Поліщук Л.В., Богатиря К.В. від 13.03.2023 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 03.04.2023 призначено справу №916/576/23 до розгляду на 12.04.2023 об 11:30.
У судовому засіданні 12.04.2023, проведеному в режимі відеоконференції, представник Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль" апеляційну скаргу підтримав, представник ОСОБА_1 висловив заперечення проти її задоволення.
В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.
Отже, забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Колегія суддів звертає увагу на зміни у господарському процесуальному законодавстві, які відбулися у 2020 році. Зокрема, пункт 10 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачав, що позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. 
В подальшому Законом №460-IX від 15.01.2020 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України" (далі - Закон №460-IX) внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, які набули чинності 08.02.2020, у зв`язку з чим пункт 10 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону №460-IX передбачає, що позов забезпечується іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У пояснювальній записці до Закону №460-IX від 15.01.2020 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України" щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ зазначено, що внесення змін до процесуального законодавства дасть змогу нівелювати можливість зловживання учасниками справи своїми процесуальними правами, зокрема, були вилучені деякі види забезпечення позову.
За таких обставин, починаючи з 08.02.2020, частина перша статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначає вичерпний перелік видів заходів забезпечення позову, який може доповнюватися виключно за рахунок певних заходів забезпечення позову, прямо передбачених законами України або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Не допускається вжиття заходу забезпечення позову, який відповідає змісту позовних вимог, предмету спору, є необхідним з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо предмету позову, однак який не передбачений ні процесуальним законом, ні іншими законами України або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Аналогічний висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду міститься в постанові від 15.07.2022 у справі №910/4445/21.
Відповідно до частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).
Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову необхідно враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, які не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 09.09.2019 у справі №924/433/19.
Предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним з моменту прийняття рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль", оформленого протоколом №31/10-2022/Р від 31.10.2022, про дострокове розірвання персонального меморандуму асоційованого члену кооперативу №АВ-09-01/00009 від 25.05.2018, укладеного з позивачкою, в односторонньому порядку та про виключення ОСОБА_1 зі складу асоційованих членів кооперативу.
Отже, апеляційний господарський суд враховує, що у даній справі заявник звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, а відтак у даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.
З огляду на викладене, колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянта про неподання позивачкою доказів на підтвердження існування імовірності утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову, адже з урахуванням того, що предметом позову у даній справі є вимога немайнового характеру, вказана підстава вжиття заходів забезпечення позову дослідженню не підлягає, у зв`язку з чим можливість застосування обраних ОСОБА_1 заходів забезпечення позову не ставиться в залежність від імовірності ускладнень в процесі виконання судового рішення.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункти 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.
Таким чином, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до істотного ускладнити чи неможливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.
При цьому апеляційним господарським судом враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19.
Звертаючись з позовом у даній справі, ОСОБА_1 послалася на незаконність оскаржуваного нею рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль", а також на безпідставність розірвання персонального меморандуму асоційованого члену кооперативу №АВ-09-01/00009 від 25.05.2018 та виключення позивачки зі складу асоційованих членів кооперативу відповідача.
Колегія суддів вбачає, що відповідач в адресованому позивачці повідомленні №25 від 26.01.2023 (відповідне повідомлення було додано до позовної заяви, його скан-копія відображена в Комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду") зазначив про прийняття загальними зборами членів даного кооперативу вищенаведеного рішення, яке оскаржується ОСОБА_1 в межах даної справи, та наголосив на необхідності звільнення об`єкту нерухомого майна – квартири АДРЕСА_1 . Крім того, у цьому повідомленні відповідач попередив позивачку про можливість вжиття кооперативом заходів, направлених на примусове звільнення вказаної квартири, без прийняття на себе відповідальності за збереження особистих речей ОСОБА_1 .
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про доведеність позивачкою існування реальної загрози того, що Обслуговуючий кооператив "Арт Вілль", який конкретно повідомив про намір примусового звільнення вищенаведеної квартири (правомірність рішення загальних зборів про одностороннє розірвання меморандуму щодо якої досліджуватиметься в межах розгляду цієї справи по суті), може вчинити дії щодо виселення з цієї квартири та укласти з іншими особами будь-які правочини щодо зазначеного об`єкта нерухомого майна.
Враховуючи викладене, якщо до закінчення розгляду справи спірна квартира буде примусово звільнена шляхом виселення з неї осіб та виступить предметом будь-якого правочину, укладеного між відповідачем та іншими особами, ОСОБА_1 у разі задоволення позову не зможе захистити або поновити свої права в межах даного судового провадження без нових звернень до суду (зокрема, без звернення з позовами про недійсність таких правочинів, що будуть укладені відповідачем, або про усунення перешкод у користуванні цією квартирою чи про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, у тому числі повернути дану квартиру та особисті речі, від яких вона може бути звільнена відповідачем, тощо), а тому Південно-західний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок Господарського суду Одеської області про те, що адекватними та такими, що забезпечують збалансованість інтересів учасників справи, у повному обсязі співвідносяться із заявленою позивачем вимогою та гарантують досягнення реального і ефективного захисту порушених прав у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, є заходи забезпечення позову у вигляді заборони посадовим особам Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль" або іншим особам за їх дорученням вчиняти дії щодо виселення осіб з квартири АДРЕСА_1 , та заборони Обслуговуючому кооперативу "Арт Вілль" укладати із юридичними або фізичними особами будь-які правочини (в тому числі персональні меморандуми), предметом яких є вказана квартира.
Крім того, колегія суддів зазначає, що застосовані у даній справі заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та мають наслідком збереження існуючого становища до завершення розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, при цьому у матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження того, що заявлені позивачкою та, відповідно, вжиті місцевим господарським судом заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль".
Сам по собі той факт, що ОСОБА_1 було надано лише тимчасовий доступ до спірної квартири, жодним чином не свідчить про необґрунтованість висновку місцевого господарського суду про вжиття заходів забезпечення позову, тим більше, що, як вказано самим апелянтом безпосередньо в апеляційній скарзі, такий доступ позивачка отримала на підставі протоколу тимчасового доступу та розписки-зобов`язання до персонального меморандуму, а тому, беручи до уваги те, що законність рішення загальних зборів про одностороннє розірвання цього меморандуму підлягає встановленню під час розгляду цієї справи по суті, відповідні обставини, навпаки, свідчать про безпосередню пов`язаність вжитих судом заходів забезпечення позову з предметом позову у даній справі.
Стосовно обраного позивачкою заходу забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль", оформленого протоколом №31/10-2022/Р від 31.10.2022, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
З огляду на положення частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів практично є задоволенням позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.
З урахуванням вказаного вище, колегія суддів зауважує, що застосування обраного позивачкою заходу забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваного нею рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль", оформленого протоколом №31/10-2022/Р від 31.10.2022, практично є задоволенням позовної вимоги, з якою ОСОБА_1 звернулася в межах цієї справи. При цьому, вжиття вказаного заходу забезпечення позову фактично призведе до того, що суд вже на даному етапі поставить під сумнів правомірність вищенаведеного рішення загальних зборів, що може бути встановлено лише при розгляді справи по суті.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.05.2022 у справі №910/12187/21.
Крім того, обраний позивачкою захід забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення загальних зборів не передбачений частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України. Водночас ОСОБА_1 не наведено посилань на інші закони чи міжнародні договори, якими було б передбачено вказаний захід забезпечення позову, про вжиття якого остання просила суд першої інстанції, а тому висновок місцевого господарського суду про відмову у застосуванні зазначеного заходу є правильним.
Аналогічну правову позицію Верховного Суду викладено в постанові від 25.08.2022 у справі №916/493/22.
Таким чином, оцінивши доводи позивачки щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з законним та обґрунтованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 б/н від 11.02.2023 (вх.№2-177/23 від 13.02.2023) про забезпечення позову.
З огляду на викладене та враховуючи те, що твердження апелянта щодо порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті оскаржуваної ухвали від 15.02.2023 про забезпечення позову у справі №916/576/23 не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування зазначеного судового акта суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 136, 137, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Арт Вілль" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.02.2023 про забезпечення позову у справі №916/576/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 13.04.2023.

Головуючий суддя                                                                      С.В. Таран

Суддя                                                                                          Л.В. Поліщук 

Суддя                                                                                          К.В. Богатир