ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7086/22                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді          Оксененка О.М.,
суддів:          Лічевецького І.О.,
 Мельничука В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Приватного акціонерного товариства «Техмашремонт» про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Техмашремонт», в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Техмашремонт» на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області суму заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах згідно Списку №1 за період грудень 2021 року-липень 2022 року включно в сумі 68864,13 грн.
Позов обґрунтовано тим, що за період за грудень 2021-липень 2022 року відповідач включно не здійснив компенсацію витрат на виплату та доставку пільгових пенсій і заборгував Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області у відповідному розмірі. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.
Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у відповідача відсутні будь-які пільги щодо несплати пільгових пенсій, та з огляду на направлення на адресу Приватного акціонерного товариства «Техмашремонт» розрахунків з фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених за пунктами «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
На думку апелянта, Приватне акціонерне товариство «Техмашремонт» має обов`язок щодо відшкодування фактичних витрат за Списком №1, передбаченим абзацом 6 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що належним відповідачем за спірними зобов`язаннями з відшкодування пільгових пенсій у справі є ВАТ «Росава», та громадянин ОСОБА_1 ніколи не працював на Приватному акціонерному товаристві «Техмашремонт», що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство «Техмашремонт» є юридичною особою, як платник внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області.
У відповідності до відомостей з особового рахунку по відшкодуванні фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за Списком №1, відповідач має заборгованість перед Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області по фактичним витратам на виплату та доставку пільгових пенсій, за період з грудня 2021 по липень 2022 включно, яка у загальному розмірі складає 62   842,75 грн.
Проте, оскільки відповідачем не виконано вимоги пенсійного органу та не сплачено фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій призначених за Списком № 1 за вказаний вище період, пенсійний орган звернувся за захистом до суду щодо стягнення боргу з відповідача.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ПАТ «Техмашремонт» не є правонаступником Білоцерківського комбінату шин і гумо-азбестових виробів та в/о «Білоцерківшина», в процесі приватизації якого створено ВАТ «Росава», а громадянин ОСОБА_1 , який внесений до розрахунків позивача, працював на робочих місцях з особливо шкідливими умовами праці на підприємстві «Білоцерківшина», тому обов?язок здійснювати відшкодування витрат на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах за ОСОБА_1 має здійснювати саме ВАТ «Росава», а не відповідач.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, є, зокрема, суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Для вказаних платників збору, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, згідно пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).
Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) визначені категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
У силу вимог пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.
Пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. 
Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено ставку збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.
Аналіз наведених норм свідчить про те що, суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності зобов`язані відшкодовувати органам Пенсійного фонду суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених їх працівникам на пільгових умовах за списком № 1, за ставкою 100 % розміру виплаченої пенсії.
У відповідності до частини першої статті 58 Закону № 1058-ІV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Кошти Пенсійного фонду відповідно до статті 73 зазначеного Закону, серед іншого, використовуються на оплату послуг з виплати та доставки пенсій.
Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2, управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Фонду підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Фонду.
Серед основних завдань управління, відповідно до пункту 2.1 зазначеного Положення, зокрема, є: облік платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та збору на обов`язкове державне пенсійне страхування; збирання та акумулювання в районі (місті) внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інших коштів, призначених для пенсійного забезпечення, ведення їх обліку; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством; ефективне та цільове використання коштів Фонду, інших коштів, призначених для виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, удосконалення методів фінансового планування, звітності та системи контролю за витрачанням коштів, призначених для пенсійного забезпечення.
Як вбачається з пункту 2.2 названого Положення, управління відповідно до покладених на нього завдань контролює надходження до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян страхових внесків та інших платежів, до яких належить, зокрема, плата на покриття фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати страхових внесків, цільового використання коштів фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.
У свою чергу, Постановою Управління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі - Інструкція).
Ця Інструкція визначає процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Згідно п. 6.1 Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
За правилами п. 6.4 - 6.5 розділу 6 Інструкції, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.
Пунктом 6.7 розділу 6 Інструкції передбачено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. 
У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.
Таким чином, праву особи-пенсіонера на пільгове пенсійне забезпечення кореспондує обов`язок підприємства, де такий пенсіонер свого часу виконував роботи, що охоплюються Списком №2, відшкодовувати фактичні витрати пенсійного органу на виплату та доставку пенсії цьому пенсіонеру.
Верховний Суд у постанові від 05 січня 2021 року у справі №   640/18421/19 зазначив, що підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є підставою для стягнення заборгованості.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищевказаних норм позивачем було направлено на адресу відповідача розрахунки за Списком № 1 за період з грудня 2021 року по липень 2022 року у розмірі 62842,75 грн. 
При цьому, звертаючись до суду з вказаним позовом, пенсійним фондом зазначено про те, що ПАТ «Техмашремонт» є правонаступником виробничого об`єднання «Білоцерківшина», у якому працював та здобув пільговий стаж на робочих місцях з особливо шкідливими умовами праці громадянин ОСОБА_1 , що слугувало підставою для стягнення спірної заборгованості.
Так, колегія суддів звертає увагу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №320/13146/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20.10.2020 року.
Вирішуючи справу №320/13146/20, суд першої інстанції зазначив, що згідно записів з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.02.1993 року вбачається робота останнього на Білоцерківського виробничому об`єднанні «Білоцерківшина»:
- запис №3: 26.01.1993 прийнятий на роботу слюсарем механозборочних робіт 1 (першого) розряду в цех капітальних ремонтів Орендного ремонтного підприємства Білоцерківського виробничого об`єднання «Білоцерківшина» (наказ №16-к від 25.01.1993);
- запис №4:07.04.1993 переведений в тому же цеху слюсарем-ремонтником 2 (другого) розряду по ремонту технологічного обладнання в підготовочному цеху шинного заводу №1 (наказ №50-к від 06.04.1993);
- запис №5:10.06.1993 Орендне ремонтне підприємство перетворено в Акціонерне товариство «Техмашремонт» (розпорядження Білоцерківського міськвиконкому №1-3-146 від 10.06.1993);             
- запис №6:16.09.1994 позивачу присвоєний 3 (третій) розряд слюсаря-ремонтника (протокол №16 від 16.09.1994);
- запис №7:19.09.1994 переведений в тому же цеху слюсарем-ремонтником 3 (третього) розряду по ремонту технологічного обладнання в підготовочному цеху шинного заводу №1 (наказ №209-к від 26.09.1994);
- запис №8:30.05.2000 позивачу присвоєний 4 (четвертий) розряд слюсаря-ремонтника (протокол №2 від 30.05.2000);
- запис №9: 09.06.2000 позивач звільнений за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №56-к від 09.06.2000).
Відтак, трудовий стаж роботи ОСОБА_1 на Білоцерківського виробничому об`єднанні «Білоцерківшина» складає 7 років 04 місяці 14 днів.
Крім того, у вказаній трудовій книжці містяться зокрема такі записи про роботу в Закритому акціонерному товаристві СП «Росава»:
- запис №12: 28.11.2000 прийнятий у підготовчий цех слюсарем-ремонтником 4 (четвертого) розряду (наказ №3197-к від 27.11.2000);
- запис №13: згідно атестації робочого місця підтверджується право на пільгову пенсію за Списком №1 (наказ №286 від 06.06.2000);
- запис №14: 16.01.2003 переведений у підготовчому цеху слюсарем-ремонтником 5 (п`ятого) розряду (наказ №132-к від 23.01.2003);
- запис №15 (у вигляді штампу): на підставі Наказу №163 від 20.02.2004 р. Закрите акціонерне товариство СП «Росава» перетворено у Закрите акціонерне товариство «Росава»;
- запис №16: 01.10.2004 позивач звільнений за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №3687-к від 05.10.2004).
Таким чином, стаж роботи позивача в Закритому акціонерному товаристві СП «Росава» та Закритому акціонерному товаристві «Росава» складає 3 роки 10 місяців 4 дні.
Загалом згідно записів трудової книжки пільговий стаж ОСОБА_1 становить 11 років 2 місяці 18 днів.
За правилами частини четвертої статті 78 кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У свою чергу, у постанові від 14 вересня 2021 року у справі №810/2219/14, Верховний Суд зазначив, що обов?язок здійснювати відшкодування витрат на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах особі, яка має стаж, що дає право на призначення цієї пенсії належить або підприємству, на якому працювала така особа, або його правонаступнику.
Як свідчать матеріали справи, ПАТ «Техмашремонт» засноване на підставі рішення Регіонального відділения Фонду державного майна України по Київській області від 04 червня 1993 року №1-АТ шляхом перетворення (приватизації) «Білоцеркіського орендного ремонтного підприємства», відтак є правонаступником «Білоцерківського орендного ремонтного підприємства».
У свою чергу, «Білоцерківське орендне ремонтне підприємство» засноване на підставі рішення конференції трудового колективу виробничого об?єднання «Білоцерківшина», що оформлене протоколом від 06 листопада 1990 року №2.
Згідно зі статутом «Білоцерківського орендного ремонтного підприємства» та довідкою №1194/ю/04-11 від 04 листопада 2010 року, виданою відділом державної реєстрації Білоцерківської міської ради Київської області, останнє зареєстроване рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів від 27 листопада 1990 №401 та не виступає правонаступником прав і обов?язків будь-якої юридичної особи.
У даному випадку, правонаступником Білоцерківського виробничого об?єднання товариство» Білоцерківшина» виступає Відкрите акціонерне «Росава», утворене на підставі рішення Фонду державного майна України від 24 жовтня 1996 року №76-АТ, зареєстроване виконавчим комітетом Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області №17 від 19 липня 1999 року, що підтверджується копією статуту цієї юридичної особи. 
Ці обставини були детально та грунтовно досліджені Вищим адміністративним судом України у справі №К/800/42493/13.
Також, слід зазначити, що правонаступництво між юридичними особами може бути встановлене за рішенням суду в окремому провадженні про встановлення факту, що має юридичне значення або за статутними документами юридичної особи. Рішення по даному факту не приймалося, а зі статутних документів, встановлено відсутність правонаступництва ПАТ «Техмашремонт» за Білоцерківським виробничим об`єднанням «Білоцерківшина».
Аналогічна позиція у подібних правовідносинах, за участю цих самих сторін, була висловлена Верховним Судом у постановах від 24 січня 2019 у справі №810/2940/15, від 25 квітня 2019 у справі №810/3957/15 та від 24 грудня 2019 у справі № 810/841/17, від 18 червня 2020 у справі №810/298/17, від 14 вересня 2021 року у справі №810/2219/14.
Із наведеного вбачається, що ПАТ «Техмашремонт» не є правонаступником Білоцерківського комбінату шин і гумо-азбестових виробів та в/о «Білоцерківшина», в процесі приватизації якого створено ВАТ «Росава».
Відтак, ОСОБА_1 набув пільгового стажу на робочих місцях з особливо шкідивими умовами праці, на Білоцерківському виробничому об`єднанні «Білоцерківшина», правонаступником якого є BAT «Pосава», та безпосередньо на ЗАТ «Росава».
Отже, обов?язок здійснювати відшкодування витрат на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах за ОСОБА_1 має саме ВАТ «Росава», а не ПАТ «Техмашремонт».
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя           О.М. Оксененко

Судді          І.О. Лічевецький

                                                                                              В.П. Мельничук