Ухвала

21 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 523/6864/16
провадження № 61-4905ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якої є Одеська міська рада, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів недійсними,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , правонаступником якої є Одеська міська рада, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів недійсними.
 
Суворовський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 30 листопада                2017 року позов задовольнив. Визнав недійсним договір дарування 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , серія та номер 7112, укладений                         28 листопада 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І. В.
Визнав недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , серія та номер 7110, укладений 28 листопада 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І. В.
Визнав недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , серія та номер 674, виданий 18 травня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М., відповідно до якого ОСОБА_7 набув право власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 .
Визнав недійсним договір дарування 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , серія та номер 662, виданий 16 травня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М., відповідно до якого ОСОБА_6 набув право власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 .
Скасував запис № 14597399 про право власності ОСОБА_7                             на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 29690386 від 20 травня 2016 року;
Скасував запис № 14564192 про право власності ОСОБА_6 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 29657564                від 19 травня 2016 року.
Поновив запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про набуття права власності ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1                від 23 лютого 2000 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому.
Поновив запис про обтяження № 11875578 (спеціальний розділ) від 07 грудня 2012 року, яким було зареєстровано арешт, накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року у справі № 1527/18466/12 на нерухоме майно ОСОБА_4 .
Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_8 як особи, які не брали участі у справі, звернулися до апеляційного суду з апеляційною скаргою. 
 
Одеський апеляційний суд постановою від 24 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 задовольнив частково. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року в частині визнання недійсними: договору дарування 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , згідно з яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3               1/2 частини вказаного будинку, серія та номер 7112, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І. В., а також договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , згідно з яким ОСОБА_4 продала ОСОБА_5 1/2 частини вказаного будинку, серія та номер 7110, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І. В., залишив без змін. В решті заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів недійсними, відмовив.
 
03 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси                             від 30 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду                             від 24 березня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
В касаційній скарзі ОСОБА_1 в касаційній скарзі заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що апеляційний суд не надсилав на її адресу оскаржувану постанову апеляційного суду                    від 24 березня 2021 року. Про оскаржуване судове рішення вона дізналася випадково 21 лютого 2023 року від ОСОБА_8 .
 
Касаційне провадження у справі не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Згідно із частиною третьою статі 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Як видно з постанови Одеського апеляційного суду від 24 березня 2021 року з апеляційною скаргою на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси                               від 30 листопада 2017 року зверталися ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . В судовому засіданні апеляційного суду 24 березня 2021 року були присутніми представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та його представник - адвокат            Васильєва Л. О. 
 
Повний текст постанови Одеського апеляційного суду від 24 березня 2021 року складено 05 квітня 2021 року, отже останнім днем на її касаційне оскарження було 05 травня 2021 року.
 
Крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанова Одеського апеляційного суду від 24 березня 2021 року зареєстрована 07 квітня 2021 року, а оприлюднена 08 квітня 2021 року.
 
Визначений частиною третьою статі 394 ЦПК строк є присічним (преклюзивним) і не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження незалежно від поважності причин його пропуску, за винятком випадків виникнення обставин непереборної сили та неповідомлення особи про розгляд справи.
 
З огляду на викладене, зазначені у клопотанні ОСОБА_1 обставини не можна вважати такими, що виникли внаслідок обставин непереборної сили, що унеможливили подання касаційної скарги, оскільки вони не пояснюють неможливості реалізації заявником протягом тривалого часу (два роки) свого права на касаційне оскарження судових рішень.
 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судового рішення особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти всі можливі та залежні від неї дії, в тому числі спрямовані на своєчасне одержання судового рішення.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.
 
У пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» Європейського суду з прав людини нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
 
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
Крім того, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення. Однак заявник на навів таких обставин.
 
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 березня 2021 року подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення апеляційного суду та відсутні підстави, передбачені пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити. 
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси             від 30 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду                    від 24 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якої є Одеська міська рада, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів недійсними.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                                     А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                       М. Ю. Тітов