ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року	 	Справа № 380/16979/22 пров. № А/857/6053/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Качмара В. Я.,
суддів: Большакової О.О., Затолочного В.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 2 березня 2023 року (суддя Желік О.М м. Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (далі – Прикордонний загін, Держприкордонслужба відповідно), у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення інспектора прикордонної служби вищої категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Шегині» майстра сержанта І.Костецького в частині заборони на перетин державного кордону України, винесеного 24.07.2022 відносно ОСОБА_1 в частині заборони йому в перетині державного кордону України при виїзді до Республіки Польща (далі - РП) для навчання у польському вищому навчальному закладі (далі – Рішення, ВНЗ відповідно);
зобов`язати відповідача утриматись від вчинення певних дій відносно позивача, а саме: заборони перетинання останнім державного кордону України при виїзді до РП для навчання у польському ВНЗ.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 2 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який, із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.
В апеляційній скарзі вказує на необґрунтованість Рішення, оскільки таке не містить конкретної правової норми чинного законодавства України з обґрунтуванням підстав відмови в перетині державного кордону. Стверджує, що в нього були всі документи, які дозволяли перетинання державного кордону України на виїзд з Україні особі, яка здобуває стаціонарну освіту у закордонному ВНЗ.
Відповідачу відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.     
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що наявність у позивача права на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує йому беззаперечного права на перетинання державного кордону для виїзду з України.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, перебуває на військовому обліку в Бердичівському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Позивач прийнятий до приймального процесу до Міжнародної вищої школи логістики та транспорту у Вроцлаві (далі - Школа) і буде прийнятий на перший рік навчання за напрямком Менеджмент першого ступеня, якщо всі документи будуть подані протягом періоду набору, який проводить приймальний відділ Школи з 10.01.2022 до 30.09.2023, що підтверджується нотаріально засвідченою копією з перекладом (з пред`явленням оригіналу) довідки № DWZ.I. 1446/2022 від 19.08.2022.
Окрім того, згідно нотаріально засвідченою копією з перекладом (з пред`явленням оригіналу) довідки № DWZ.І. 1447/2022 від 19.08.2022 ОСОБА_1 внесений до листа учасників підготовчого мовного курсу з польської мови, який передує початку навчання в Школі в період з 01.08.2022 по 30.09.2022.
Також в підтвердження факту навчання у ВНЗ РП – в Школі, позивачем надано студентський квиток від 06.09.2022 №8643 (PESEL: НОМЕР_1 ).
Начальник Бердичівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки видав ОСОБА_1 довідку №2/52 від 07.10.2022 «Для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти» про те, що позивач має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, як здобувач вищої освіти, який навчається за денною формою здобуття освіти; заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має; довідка дійсна протягом 6 місяців з дати її видачі.
29.10.2022 позивач прибув до пункту пропуску «Мостиська» з метою перетнути державний кордон України на виїзд в РП, надав посадовій особі Держприкордонслужби паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а також усі перелічені вище документи (щодо навчання та військового обліку) для підтвердження мети поїдки.
Інспектор прикордонної служби вищої категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю 1 відділення інспекторів прикордонної служби «Шегині» майстер-сержант І.Костецький прийняв Рішення про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_1 відповідно до якого «громадянина України ОСОБА_2 тимчасово обмежено в праві виїзду з України, за відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, так як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон».
Правовими підставами прийняття цього рішення вказано частину першу статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» (далі - Закон №1710-VI), Закон України «Про правовий режим воєнного стану»(далі - Закон №389-VIII), Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»(далі - Указ №64/2022) та Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (далі - Закон № 2102-IX), Постанова Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»(із змінами і доповненнями, далі - Правила).
Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Наведене кореспондується також з положеннями статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон №3857-XII; в редакції, чинні на час виникнення спірних відносин). При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.
Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону № 389-VIII в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому відповідними Указами Президента України правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався.
Відповідно до пункту 2 Указу № 64/2022 військовому командуванню (зокрема, Держприкордонслужбі) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом № 389-VIII заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Згідно з пунктом 3 Указу № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону № 389-VIII.
Отже, право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями Конституції України та законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану.
Так, згідно зі статтею 1 Закону № 389-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Пунктом 8 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 (далі - Порядок; в редакції, чинній станом на час виникнення спірних відносин) перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» (далі - Указ №69/2022) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Так, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон - № 3543-XII; в редакції, чинній станом на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Із вищевказаного слідує, що станом момент прийняття Рішення в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством.
Пунктами 2 та 12 Правил (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Пунктом 2-6 Правил передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII.
Отже, вказаними нормами право на перетин державного кордону поширено, окрім осіб, перелік яких прямо передбачено пунктами 2-1 та 2-2 цих Правил, і на інших осіб, які є військовозобов`язаними однак не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Однак із цього правила встановлено винятки і ці винятки поширено на осіб, визначених, у тому числі, в абзаці другому частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII.
Згідно абзацу другого частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Встановлено, що позивач є студентом Школи денної форми навчання, має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації.
Апеляційний суд звертає увагу, що процедури надання відстрочки від призову на військову службу та надання права на перетин державного кордону в умовах воєнного стану є різними за змістом правовими процедурами.
Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що той факт, що позивач має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, передбачених абзацом 2 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII та дозвіл керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо виїзду з України відповідно до вимог частини 4 статті 37 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» не наділяє його правом на перетин кордону для виїзду з України під час введення правового режиму воєнного стану, адже відповідно до положень пункту 2-6 Правил у разі введення на території України воєнного стану право на перетин державного кордону не поширюється серед інших на здобувачів освіти (денна форма здобуття освіти), яким є позивач (абзац 2 частина третьої статті 23 Закону 3543-XII).
В апеляційній скарзі позивач помилково посилається на лист Адміністрації Держприкордонслужби від 17.03.2022 №23-6855/0/6-22, як на один із документів, який регулює порядок виїзду за кордон деяких громадян України, оскільки вказаний лист застосовувався для реагування на правовідносин до їх врегулювання на законодавчому рівні, які реалізував Уряд шляхом внесенням змін до Правил, вносячи зміни постановами №383 від 29.03.2022, №399 від 01.04.2022. Тобто, зазначений лист втратив актуальність для спірних правовідносин у зв`язку з внесенням змін до цих Правил.
Відповідно до пункту 4 розпорядження Голови Держприкордонслужби №023-7913/0/6-22-вих від 03.04.2022 «Щодо виїзду за кордон України деяких категорій осіб» розпорядження Голови Держприкордонслужби №23-6855/0/6-22-вих від 17.03.2022 не застосовуються (у зв`язку із прийняттям змін та доповнень до Правил).
Також варто звернути увагу, що лист та інші роз`яснення Держприкордонслужби не є нормативно-правовими актами, не встановлюють норм права, а носять виключно інформаційний характер.
З огляду на вищевказане апеляційний суд дійшов висновку, що позивач відповідно до наданих документів представнику Держприкордонслужби під час здійснення перетину державного кордону в пункті пропуску «Мостиська» дійсно має право на відстрочку від призову на військову службу, як здобувач вищої освіти відповідно до абзацу другого частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII, однак враховуючи пряме застереження, яке міститься у пункті 2-6 Правил, здобувачам професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти, асистентам-стажистам, аспірантам та докторантам, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти не надано право на перетин державного кордону у разі введення на території України воєнного або надзвичайного стану.
Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що спірне Рішення, яким позивачу відмовлено у в перетині державного кордону України, є правомірним.
Як вбачається з оскаржуваного Рішення, у ньому міститься посилання на Закон №389-VIII, Указ №64/2022, а також Закон №2102-IX, як правові підстави тимчасовогообмеження громадянина України у праві виїзду з України у зв`язку з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, оскільки вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.
Отже, доводи позивача про відсутність у Рішенні зазначення правових підстав для його прийняття є недоречними.
Що стосується ненадання відповідачем інформації щодо конкретного переліку документів для виїзду за кордон, окремо слід звернути увагу суду на те, що статтею 3 Закону №3857-XII визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 зазначених Правил, перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державнийкордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну:
1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон;
2) дипломатичний паспорт;
3) службовий паспорт;
4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий);
5) посвідчення особи моряка;
6) посвідчення члена екіпажу.
У передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів.
У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Таким чином з огляду на зазначене слід констатувати, що відповідач не уповноважений визначати конкретний і вичерпний перелік документів для перетину державного кордону оскільки процедури прикордонного контролю, відповідно до частини 1, 2, 4 статті 6 Закону №1710-VI визначено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.
Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.
Тобто уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України під час процедури прикордонного контролю здійснюють лише перевірку документів наданих для перетину державного кордону.
Законодавство України не покладає на відповідача обов`язок ведення вичерпного переліку документів, необхідних для перетину державного кордону. Відповідач не формує державну політику з питань виїзду за кордон громадян України в умовах дії на території України правового режиму воєнного стану.
Тому посилання позивача на не визначення відповідачем конкретного та вичерпного переліку документів, необхідних для перетину кордону є необґрунтованим, та таким, що не заслуговує на увагу.
Щодо доводів апелянта про невідповідність оскаржуваного рішення суду Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР (далі - Конвенція), а саме частині 2 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, відповідно до якої кожен є вільним залишити будь-яку країну, включно зі своєю власною, то такі є безпідставними з огляду на наступне.
У питанні дотримання прав своїх громадян Україна зобов`язана не лише Конституцією, але й низкою міжнародних договорів. І про будь-яке відступлення від норми держава має звітувати за певною формою.
Першим документом про це стала Заява «Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», схвалена постановою Верховної Ради України від 21.05.2015 № 462-VIII. У зв`язку із початком збройної агресії російської федерації було ухвалено низку змін до законів, у яких довелося відступити від зобов`язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (далі - Пакт) та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції.
Ці обмеження, про які Міністерство закордонних справ України доручили поінформувати Генерального секретаря ООН, запроваджувалися до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих російською федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. 
Як вже зазначалось вище, 24.02.2022 прийнято Указ №64/2022, а також ухвалено Закон про його затвердження. У самому акті глави держави зазначено перелік статей Конституції (30 – 34, 38, 39, 41 – 44, 53), за якими тимчасово можуть обмежуватися права і свободи. Також передбачалися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. 
28.02.2022 Генеральному секретарю ООН було надіслано у формі нотифікації роз`яснення щодо обсягу застосування відступу від Пакту та Конвенції, зокрема, Україна відмовляється від виконання статей 12 – 13 Пакту, стаття 2 Протоколу №4 до Конвенції, а також статей 24, 25 Пакту, статті 2 Додаткового протоколу до Конвенції, оскільки Указом №64/2022 встановлено обмеження прав, передбачених статтею 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, а також статтею 53 Конституції України, згідно з якоюкожен має право на освіту.
Крім іншого, Генерального секретаря ООН регулярно інформують про продовження режиму воєнного стану в Україні відповідними нотифікаціями від 28 березня 2022 року, 29 квітня 2022 року, 9 червня 2022 року та 19 серпня 2022 року. Повідомлення про припинення Україною відступу також буде надіслано на адресу Генерального секретаря ООН згідно з параграфом 3 статті 4 Пакту.
Таким чином, твердження апелянта про неповідомлення Міністерством закордонних справ України Генерального секретаря ООН про відступ від своїх зобов`язань за Конвенцією є помилковим.
У розрізі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно зі статтею 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний