ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 травня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 915/241/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,
при секретарі судового засідання Степановій О.В.,
за участю представників:
від Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" – Томашевський Р.М.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" – Колєсніков О.А.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2022, прийняте суддею Алексєєвим А.П., м. Миколаїв, повний текст складено 19.12.2022,
у справі №915/241/22
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ"
про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення, стягнення 571666,66 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ", в якому просило усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном позивача – цілісним майновим виробничим комплексом у складі нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці площею 3,7276 га та знаходиться за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30, шляхом виселення відповідача з вказаного об`єкту нерухомого майна (з усіх його приміщень), а також стягнути з відповідача на користь позивача неустойку в сумі 571666,66 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неправомірними діями відповідача, який, не зважаючи на припинення договірних орендних відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ", безпідставно не здійснив своєчасне повернення останньому об`єкта оренди – цілісного майнового виробничого комплексу у складі нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 3,7276 га за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30, що зумовлює необхідність виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" з вказаного об`єкту нерухомого майна (з усіх його приміщень) з нарахуванням неустойки у розмірі подвійної плати за користування орендованим майном за час прострочення.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 16.08.2022 відкрито провадження у справі №915/241/22.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2022 у справі №915/241/22 (суддя Алексєєв А.П.) позов задоволено повністю; усунуто перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" – цілісним майновим виробничим комплексом у складі нерухомого майна, розташованим на земельній ділянці площею 3,7276 га та знаходиться за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30,     шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" з вказаного об`єкту нерухомого майна (з усіх його приміщень), а саме: з цілісного майнового комплексу у складі нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці 3,72276 га,   який знаходиться за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса,                    вул. Сеславинського, 30; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" неустойку в сумі 571666,66 грн; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" сплачену суму судового збору в розмірі 11055,99 грн.
Судове рішення мотивоване тим, що зобов`язання сторін, яке виникло на підставі укладеного між ними договору оренди №01/01-22 від 01.01.2022, припинилося у зв`язку зі спливом строку дії вказаного договору, що свідчить про відсутність правових підстав для зайняття відповідачем об`єкта оренди та зумовлює виникнення у останнього обов`язку повернути орендодавцю орендоване майно, від виконання якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" безпідставно ухиляється. Водночас, з огляду на доведеність Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" факту неповернення відповідачем майна, орендованого останнім на підставі вищенаведеного договору, який припинив свою дію, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо правомірності заявлення позивачем вимог про стягнення з відповідача неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди за період 04.07.2022-04.08.2022.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2022 у справі №915/241/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження до вирішення іншої судової справи (за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" про визнання переважного права на укладення договору оренди цілісного майнового виробничого комплексу у складі нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 3,7276 га за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30, і наявного в ньому обладнання; припинення дій, які порушують право, передбачене статтею 777 Цивільного кодексу України, та визнання вимоги від 01.07.2022 такою, що не підлягає виконанню), спір в якій виник між тими ж сторонами та з одних й тих самих договірних відносин.
Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що на момент укладення між сторонами договору оренди №01/01-22 від 01.01.2022 спірне майно – об`єкт оренди перебувало в іпотеці у Компанії "МАЛІЕРО ЛІМІТЕД", яка не надавала дозволу на укладення щодо іпотечного майна договору оренди, у зв`язку з чим Господарський суд Миколаївської області з власної ініціативи повинен був застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину і, як наслідок, відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги випливають з нікчемного правочину.
Скаржник також зазначає про те, що місцевий господарський суд мав закрити провадження у справі в частині позовної вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України внаслідок відсутності предмету спору, адже на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідач вже не користувався об`єктом оренди та повернув його власнику.
У відзиві на апеляційну скаргу №07/03 від 07.03.2023 (вх.№258/23/Д3 від 07.03.2023) Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2022 у справі №915/241/22 – без змін. Зокрема, позивач посилається на правильність висновку суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження, оскільки, беручи до уваги наявність у матеріалах справи доказів, необхідних для встановлення дійсних обставин та вирішення справи по суті, відсутня об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення судом іншої справи щодо переважного права Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" на укладення договору оренди. Позивач також зауважує на тому, що Компанія "МАЛІЕРО ЛІМІТЕД" не є ані власником, ані іпотекодержателем спірного майна, яке передавалось відповідачу в оренду, про що свідчить відсутність доказів на підтвердження набуття вказаною компанією відповідних речових прав, у зв`язку з чим доводи апелянта про нікчемність договору оренди №01/01-22 від 01.01.2022 є необґрунтованими. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" також стверджує про відсутність підстав для закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення, адже відповідачем до суду не було подано доказів повернення об`єкта оренди відповідно до умов договору та виконання вимоги позивача щодо звільнення орендованого майна, як і не було спростовано доводи позивача про неправомірне перешкоджання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" у користуванні цим майном.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 20.02.2023 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 13.03.2023 призначено справу №915/241/22 до розгляду на 19.04.2023 о 10:30.
Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2022 у справі №915/241/22 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, а також у судовому засіданні у справі №915/241/22 оголошено перерву до 10:30 год 24.05.2023.
У судовому засіданні 24.05.2023, проведеному в режимі відеоконференції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" апеляційну скаргу підтримав, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" висловив заперечення проти її задоволення.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" ("Орендодавець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" ("Орендар") укладено договір оренди №01/01-22   (далі – договір №01/01-22 від 01.01.2022), за умовами пункту 1.1 якого Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в тимчасове платне користування об`єкт оренди – цілісний майновий виробничий комплекс у складі нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 3,7276 га за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30, і наявного в ньому обладнання (згідно з переліком, наведеним в акті приймання-передачі майна в оренду), а Орендар зобов`язується прийняти, оплатити користування і повернути об`єкт оренди Орендодавцю на умовах, визначених цим договором.
Орендодавець підтверджує, що об`єкт оренди є його приватною власністю (пункт 1.4 договору №01/01-22 від 01.01.2022).
Згідно з пунктами 2.1, 2.2 договору №01/01-22 від 01.01.2022 об`єкт оренди має використовуватися Орендарем для здійснення закупівлі насіння соняшника, його переробки та отримання соняшникової олії і шроту з подальшим їх продажем, переробки насіння соняшника на давальницьких умовах та приймання насіння соняшника на зберігання та іншої господарської діяльності, передбаченої статутом Орендаря. Орендар свідчить, що не буде використовувати об`єкт оренди або дозволяти його використовувати для будь-яких цілей або у будь-який спосіб, що не відповідає пункту 2.1 цього договору або заборонений чинним законодавством України.
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору №01/01-22 від 01.01.2022 приймання-передача об`єкта оренди оформляється актом прийому-передачі, в якому зазначаються його технічний стан, опис майна, можливість нормального функціонування, використання за призначенням, комплектність, недоліки та інші відомості. Акт прийому-передачі підписується представниками сторін, скріплюється їхніми печатками та є невід`ємною частиною цього договору. Право користування об`єктом оренди та обов`язки Орендаря щодо сплати орендної плати, відповідальність Орендаря за збереження об`єкта оренди виникають з моменту передачі об`єкта оренди за актом прийому-передачі.
Пунктом 4.1 договору №01/01-22 від 01.01.2022 передбачено, що строк оренди починає перебіг з моменту прийняття об`єкта оренди за актом прийому-передачі та спливає 30.06.2022.
В силу пунктів 5.1, 5.6 договору №01/01-22 від 01.01.2022 Орендар зобов`язаний здійснювати оплату орендної плати за користування об`єктом оренди в розмірах і терміни, обумовлені в даному договорі. Розмір орендної плати за користування об`єктом оренди щомісячно з ПДВ складає 343000 грн в місяць. Розмір орендної плати не може бути змінений в односторонньому порядку.
За умовами пункту 5.5 договору №01/01-22 від 01.01.2022 не пізніше 10 (десятого) числа кожного місяця сторони підписують акт приймання-передачі наданих послуг, яким засвідчується факт надання послуг з оренди (тимчасового платного користування) за попередній місяць.
Орендна плата, визначена в пункту 5.1 цього договору, протягом всього строку оренди сплачується Орендарем в безготівковій формі щомісячно до 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, в національній валюті України на поточний рахунок Орендодавця, який вказаний у даному договорі та/або рахунку-фактурі. Внесення орендної плати за даним договором протягом всього строку оренди здійснюється Орендарем у порядку та в строки, встановлені в пункті 5.7 даного договору, незалежно від результатів ведення ним фінансово-господарської діяльності. Зобов`язання по здійсненню платежів будуть виконаними належним чином в момент, коли відповідні кошти будуть зараховані на поточний рахунок Орендодавця (пункти 5.7, 5.8 договору №01/01-22 від 01.01.2022).
У підпункті 7.1.12 пункту 7.1 договору №01/01-22 від 01.01.2022 узгоджено, що Орендар зобов`язується повернути об`єкт оренди Орендодавцю після закінчення строку дії/дострокового припинення договору.
Положеннями пунктів 8.1, 8.3, 8.4 договору №01/01-22 від 01.01.2022 визначено, що орендар зобов`язується звільнити об`єкт оренди і передати його Орендодавцю не пізніше 3-х днів з дати закінчення строку дії договору або дострокового припинення строку дії договору, якщо сторони не домовляться про інше. Повернення об`єкта оренди у зв`язку із закінченням строку дії договору оформляється актом прийому-передачі (повернення) об`єкта оренди, що складається та підписується представниками сторін протягом трьох днів з моменту закінчення строку дії договору або дострокового припинення договору. Об`єкт оренди вважається фактично переданим (повернутим) Орендодавцю з моменту підписання відповідного акту прийому-передачі.
Відповідно до пункту 9.4 договору №01/01-22 від 01.01.2022 у випадку прострочення Орендарем строків повернення об`єкта оренди Орендодавцю Орендар несе відповідальність за ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкта оренди. Крім того, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю орендну плату у подвійному розмірі від встановленої у цьому договорі за кожен місяць користування об`єктом оренди за весь час від дати припинення дії договору до підписання акту приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди, що підтверджує фактичне повернення об`єкта оренди Орендодавцю.
Згідно з пунктом 13.1 договору №01/01-22 від 01.01.2022 цей договір набуває чинності з дня його підписання, скріплення печатками сторін та укладання акту приймання-передачі об`єкта оренди і діє до 30.06.2022.
У пункті 14.8 договору №01/01-22 від 01.01.2022 вказано, що підписанням цього договору Орендодавець підтверджує, що будь-які права третіх осіб на об`єкт оренди відсутні.
01.01.2022 між сторонами підписано акт прийому-передачі майна в оренду, з якого вбачається, що в порядку та на умовах, визначених договором №01/01-22 від 01.01.2022, відповідачу було передано цілісний майновий виробничий комплекс у складі нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 3,7276 га за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30, і наявного в ньому обладнання згідно з переліком, наведеним у цьому акті.
Додатковою угодою б/н від 01.04.2022 до договору №01/01-22 від 01.01.2022 сторони зменшили розмір щомісячної орендної плати за вказаним договором з 343000 грн до 285833,33 грн, у той час як решту умов даного договору оренди залишили без змін.
На виконання договору №01/01-22 від 01.01.2022 сторонами без зауважень було підписано акти надання послуг за січень-червень місяці 2022 року, а саме: №2 від 31.01.2022, №4 від 28.02.2022, №6 від 31.03.2022, №8 від 30.04.2022, №9 від 31.05.2022 та №12 від 30.06.2022, на підставі яких відповідачу були виставлені відповідні рахунки на оплату.
01.07.2022 позивач засобами поштового зв`язку (листом з описом вкладення) надіслав відповідачу письмову вимогу №7/01 від 01.07.2022 про негайне звільнення майна, орендованого Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" на підставі договору №01/01-22 від 01.01.2022, у зв`язку з закінченням строку дії вказаного договору та не пролонгацією останнього.
Відповідне поштове відправлення, яким було надіслано вищенаведену вимогу про звільнення орендованого майна, відповідач одержав 05.07.2022, про що свідчить наявна у матеріалах справи роздруківка відомостей з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження зазначеного поштового відправлення №5402907785571.
У матеріалах справи також міститься копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №305364582 від 20.07.2022, з якої вбачаються наступні відомості щодо речових прав на спірне майно:
-20.10.2016 проведено державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" на об`єкт нерухомого майна – реконструкція олієпереробного підприємства потужністю 600т/добу перероблювального насіння (складів, олієнасіння, шроту, лабораторії тощо) загальною площею 12383,4 кв.м за адресою: Миколаївська обл., Новоодеський р., м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30, земельна ділянка місця розташування з кадастровим номером 4824810100:04:048:005 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1060626948248);
-18.05.2018 проведено державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" на земельну ділянка з кадастровим номером: 4824810100:04:048:005 за адресою: Миколаївська обл., Новоодеський р., м. Нова Одеса,  вул. Сеславинського, 30 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1557803348248);
-24.02.2021 на підставі іпотечного договору №164 від 24.02.2021 (іпотекодержатель – Компанія "МАЛІЕРО ЛІМІТЕД", іпотекодавець – Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ") проведено державну реєстрацію іпотеки (номери записів про іпотеку: 40714439, 40713778), внаслідок чого право власності позивача на вищенаведені об`єкти нерухомого майна (реконструкцію олієпереробного підприємства та земельну ділянку) було обтяжене відповідною іпотекою. 
В подальшому 12.11.2022 було проведено державну реєстрацію припинення зазначеної вище іпотеки щодо вказаних реконструкції олієпереробного підприємства та земельної ділянки, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №317122547 від 08.12.2022 та №317126302 від 08.12.2022.
Предметом спору у даній справі є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позивача – цілісним майновим виробничим комплексом у складі нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці площею 3,7276 га та знаходиться за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30, шляхом виселення відповідача з вказаного об`єкту нерухомого майна (з усіх його приміщень), а також про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в сумі 571666,66 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що зобов`язання сторін, яке виникло на підставі укладеного між ними договору №01/01-22 від 01.01.2022, припинилося, що свідчить про відсутність правових підстав для зайняття відповідачем об`єкта оренди. Крім того, посилаючись на доведеність Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" факту безпідставного неповернення відповідачем майна, орендованого останнім на підставі вищенаведеного договору, який припинив свою дію, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності заявлення позивачем вимог про стягнення з відповідача неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди за період 04.07.2022-04.08.2022.
Південно-західний апеляційний господарський суд частково погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. 
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
В силу частини шостої статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
За умовами частин першої, п`ятої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини третьої статті 285, частин першої та четвертої статті 286 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендна плата – це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Отже, колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договір №01/01-22 від 01.01.2022 є договором найму (оренди).
При цьому апеляційний господарський суд вбачає, що у період з 24.02.2021 по 12.11.2022 (тобто станом на момент укладення між сторонами договору №01/01-22 від 01.01.2022) об`єкт оренди за вказаним договором перебував в іпотеці у Компанії "МАЛІЕРО ЛІМІТЕД" (іпотекодержатель), про що свідчать наявні у матеріалах справи інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Згідно зі статтею 1 Закон України "Про іпотеку" іпотека – вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону (частина перша статті 4 Закону України "Про іпотеку").
Положеннями частини другої статті 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
В силу частини першої статті 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом
За умовами частини третьої статті 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.
Частиною третьою статті 12 Закону України "Про іпотеку" унормовано, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним, крім договору купівлі-продажу, укладеного у процесі приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно.
Таким чином, із наведених законодавчих положень вбачається, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".
Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не породжує (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. 
За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 31.05.2022 у справі №910/3334/21.
Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 Цивільного кодексу України).
Отже, укладення власником угод з передачі в оренду або користування майна (частини майна), обтяженого іпотекою, без згоди іпотекодержателя зумовлює їх нікчемність та не створює інших юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з їх нікчемністю.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.
Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що у матеріалах справи відсутні та позивачем до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження надання Компанією "МАЛІЕРО ЛІМІТЕД" (іпотекодержателем майна, яке виступало об`єктом оренди за договором №01/01-22 від 01.01.2022) згоди на передачу Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" вказаного майна в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" на підставі зазначеного договору.
За повідомленням Компанії "МАЛІЕРО ЛІМІТЕД", викладеним у заяві від 04.10.2022, нею було відмовлено позивачеві у погодженні договору оренди з огляду на те, що оренда предмета іпотеки створює додаткові ризики щодо стану його збереження, можливості втрати первісної вартості та, відповідно, початкової ліквідності, а також враховуючи те, що іпотекодавець всупереч вимог іпотечного договору не забезпечив страхування предмета іпотеки.
За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що укладений між сторонами договір №01/01-22 від 01.01.2022 є нікчемним, у зв`язку з чим останній з моменту його укладення не породжує жодних юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його нікчемністю, а тому об`єкт оренди повинен бути повернутий його власнику, яким відповідно до наявних у матеріалах справи доказів є Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ".
Водночас докази повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" цілісного майнового виробничого комплексу у складі нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 3,7276 га за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30 (зокрема, відповідний акт приймання-передачі тощо), у матеріалах справи також відсутні.
Зазначеним спростовуються доводи апелянта про те, що місцевий господарський суд мав закрити провадження у справі в частині позовної вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України внаслідок відсутності предмету спору, оскільки твердження скаржника про те, що на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідач вже не користувався об`єктом оренди та повернув його власнику не підтверджені жодними доказами. Крім того, жодних причин, які б унеможливлювали документальне оформлення факту повернення вказаного майна, скаржником в апеляційній скарзі не наведено.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги нікчемність договору №01/01-22 від 01.01.2022, на підставі якого спірне майно було передано у користування відповідачу, та не повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" цього майна, а також з огляду на відсутність у матеріалах справи жодних доказів на підтвердження існування правових підстав для продовження користування відповідачем вказаним майном, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позивача – цілісним майновим виробничим комплексом у складі нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці площею 3,7276 га та знаходиться за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса,                             вул. Сеславинського, 30, шляхом виселення відповідача з даного об`єкту нерухомого майна (з усіх його приміщень).
При цьому, з огляду на те, що і станом на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, і станом на теперішній час іпотека, якою було обтяжено право власності позивача на спірне майно, припинена, колегія суддів не вбачає правових підстав для залучення Компанії "МАЛІЕРО ЛІМІТЕД" до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, оскільки рішення у цій справі не може вплинути на права та обов`язки зазначеної юридичної особи.
Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження до вирішення іншої судової справи (за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" про визнання переважного права на укладення договору оренди цілісного майнового виробничого комплексу у складі нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 3,7276 га за адресою: Україна, Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Сеславинського, 30, і наявного в ньому обладнання; припинення дій, які порушують право, передбачене статтею 777 Цивільного кодексу України, та визнання вимоги від 01.07.2022 такою, що не підлягає виконанню), судом апеляційної інстанції оцінюються критично, адже, по-перше, як вже зазначалося вище, договір №01/01-22 від 01.01.2022 є нікчемним, у зв`язку з чим він не породжує виникнення у відповідача жодних прав орендаря, у тому числі і передбачених чинним законодавством переважних прав наймача; по-друге, у      будь-якому разі, беручи до уваги сукупність наявних у матеріалах справи доказів, у місцевого господарського суду була відсутня об`єктивна неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням суду у тій справі, про яку зазначив відповідач, тим більше, що провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №914/1423/18).
Стосовно позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" про стягнення з відповідача 571666,66 грн неустойки, нарахованої у розмірі подвійної плати за користування орендованим майном за час прострочення, колегія суддів зазначає наступне.
В силу частини другої статті 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Отже, неустойка, право на стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Вказана неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 Цивільного кодексу України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеня).
Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України, закон визначає можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. 
Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що нікчемний договір №01/01-22 від 01.01.2022 не зумовив виникнення між сторонами орендних правовідносин, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" не набуло передбачених чинним законодавством прав наймодавця, у тому числі і визначеного положеннями статті 785 Цивільного кодексу України права вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, а тому правові підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" 571666,66 грн неустойки відсутні, що безпідставно залишилося поза увагою місцевого господарського суду.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2022 у справі №915/241/22 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" неустойки у сумі 571666,66 грн з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, а також зміні в частині розподілу судових витрат.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволенню вказаних позову та скарги.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.12.2022 у справі №915/241/22 в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" неустойки у сумі 571666,66 грн скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити, в частині розподілу судових витрат – змінити, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
"Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" задовольнити частково.
Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" – цілісним майновим виробничим комплексом у складі нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці площею 3,7276 га та знаходиться за адресою: Україна, Миколаївська обл., м. Нова Одеса,              вул. Сеславинського, 30, шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" з вказаного об`єкту нерухомого майна (з усіх його приміщень).
У задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" 2481 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви".
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТ УМБ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТРАКТ ОЙЛ" 12862,49 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази з зазначенням всіх необхідних реквізитів.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 24.05.2023.

Головуючий суддя                                                                      С.В. Таран

Суддя                                                                                          К.В. Богатир

Суддя                                                                                          Л.В. Поліщук