ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2023 року          м.Дніпро         Справа №  908/1540/23
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Антоніка С.Г., Чус О.В.,    
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Бичков В.В., довіреність б/н  від 02.01.2023 р.,  адвокат;
представник відповідача в судове засідання не з`явився; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" на ухвалу  Господарського суду Запорізької області від 15.05.2023 (суддя Зінченко Н.Г., м. Запоріжжя, повний текст якої підписаний 15.05.2023) у справі   №908/1540/23
стягувач:   Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАКТ", (49005, м. Дніпро,       вул. Героїв Крут, буд. 16-А, ідентифікаційний код юридичної особи 21858879)
боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Токмацький ковальсько-штампувальний завод", (71709, Запорізька область, м. Токмак, вул. Ковальська,   буд. 59, адреса електронної пошти: office@pokovka.com.ua, ідентифікаційний код юридичної особи 40514086)
про стягнення 244964,83 грн.

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.05.2023 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТАКТ", м. Дніпро   у видачі судового наказу в частині  стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Токмацький ковальсько-штампувальний завод", м. Токмак Запорізької області 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.   
          
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАКТ", в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу від 15.05.2023 скасувати та направити справу в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при постановленні ухвали не взято до уваги, що перш за все стаття 150 ГПК України, так само як і ст. 162 ГПК України не обмежують обсяг, вид та зміст документів, які подаються стороною до суду, а тому відсутність у статті 150 ГПК України посилань на документи, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, не є самостійною та окремою підставою відмови у видачі судового наказу, в тому числі з огляду на зміст ст. 152 цього Кодексу. 
Звертає увагу на те, що з урахуванням вимог  ч. 3 ст.152 ГПК України закон пов`язує часткову відмову у видачі судового наказу виключно з вимогами по яких він не може бути виданий.
Вважає, що у розумінні процесуального закону до таких вимог не відносяться вимоги щодо стягнення судових витрат, адже вони є такими, що за своїм змістом пов`язані із самою судовою справою та правовими наслідками розгляду заяви про видачу судового наказу та ніяким чином не стосуються договірних зобов`язань боржника.
Стверджує, що розділ II (НАКАЗНЕ ПРОВАДЖЕННЯ) ГПК України взагалі не містить норм щодо розподілу судових витрат, адже їх розподіл передбачений ст. 129 ГПК України, яка стосується питань позовного провадження, позивача та відповідача. Але це не означає, що сплачений заявником за подачу заяви судовий збір не відноситься до судових витрат та не підлягає стягненню в наказному провадженні. А відтак, не суперечить закону і стягнення судом витрат на професійну правничу допомогу у складі судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.
Вважає помилковими доводи суду про те, що стягнення з боржника витрат на правову допомогу за укладеним між ТОВ «ТАКТ» та адвокатом Бичковим Володимиром Вячеславовичем договором № 01/2019 від 07.12.2018 про надання правничої допомоги суперечить самій суті наказного провадження, оскільки такий договір не є укладеним між заявником та боржником, а також не є неоспорюваною заборгованістю.
Зазначає, що під час вирішення питання про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги в наказному провадженні суд вирішує три основних питання за загальним правилом господарського судочинства (чи надані вони саме адвокатом, чи відносяться вони до стягнення суми боргу за заявою та чи не має підстав для відмови в їх стягненні з власної ініціативи та з підстав прямо передбачених ГПК України та для цього не потрібна заява чи клопотання іншої сторони).

Відповідач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" - відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався.
Оскільки відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Токмацький ковальсько-штампувальний завод", розташований у м. Токмак, яке згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, включено до тимчасово окупованих територій з 26.02.2022, то для останнього в порядку вимог ч.1 ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" 05.06.2023 було розміщено повідомлення про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
З урахуванням строків, наведених у ч.1 ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (повідомлення розміщується за десять днів до вчинення дії) та строків, визначених в ухвалі суду від 02.06.2023 (10 днів), з огляду на дату розміщення оголошення (05.06.2023), безпосередньо відповідачем відзив мав бути поданий у строк до 26.06.2023 (включно). 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), судді - Антонік С.Г., Дармін М.О.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 19.05.2023 здійснено запит матеріалів справи №908/1540/23 із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
29.05.2023 матеріали справи №908/1540/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.05.2023 (суддя - доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу заявника залишено без руху через неподання останнім доказів оплати судового збору у встановленому порядку і розмірі (визначена сума оплати 2147,20 грн). Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
Вказану ухвалу доставлено апелянту і його представнику- адвокату Бичкову В.В. до електронного кабінету підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" 30.05.2023 о 15:46 годині. Відтак, недоліки скарги мали бути усунені у строк до 09.06.2023. 
01.06.2023  на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 30.05.2023, надійшла заява про усунення недоліків скарги до якої додано платіжну інструкцію №1245 від 31.05.2023 про сплату судового збору у розмірі 2147,20 грн. Отже, недоліки скарги усунені у визначений судом строк. 
Ухвалою суду від 02.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргрою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" на ухвалу  Господарського суду Запорізької області від 15.05.2023 у справі   №908/1540/23; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 28.06.2023 на 11:30 год.; сторонам наданий строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.
27.06.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту  2.4.6  Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/1540/23 у зв`язку відпусткою судді Дарміна М.О.
Відповідно до  протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023, справу №908/1540/23 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Чус О.В., Антонік С.Г. та ухвалою суду від цієї ж дати справу прийнято до провадження вказаним складом суду. 

Розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
У травні 2023 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до Господарського суду Запорізької області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ",              м. Дніпро про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Токмацький ковальсько-штампувальний завод",  м. Токмак Запорізької області 244 964,83 грн. заборгованості за договором поставки № 3769-Т від 26.11.2020. 
За порушення боржником грошового зобов`язання, заявник, окрім заявлених сум, просить стягнути з боржника 268,40 грн. судового збору за подання до суду заяви про видачу судового наказу, а також 1500,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заява мотивована неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань з повної та своєчасної оплати поставленої за специфікаціями №15 від 27.01.2022, №16 від 31.01.2022, №18 від 16.02.2022 продукції, в межах договору поставки №3769-Т від 26.11.2020. 
До заяви заявником надано: копію договору поставки від 26.11.2020 №3769-Т з протоколом розбіжностей, специфікації №18 від 16.02.2022, №16 від 31.01.2022, №15 від 27.01.2022, рахунки на оплату №СФ-000828 від 31.01.2022, №СФ-001357 від 16.02.2022, №СФ-001357/РН-001240 від 21.02.2022, №СФ-001357/РН-001242 від 21.02.2022, №СФ-000828/РН-001244 від 21.02.2022, №СФ-000728/РН-001265 від 22.02.2022, №СФ-000728 від 27.01.2022, видаткові накладні №РН-001240 від 21.02.2022, №РН-001242 від 21.02.2022, №РН-001244 від 21.02.2022, №РН-001265 від 22.02.2022, товарно-транспортні накладні №690 від 21.02.2022, №704 від 22.02.2022, заявки №023/281 від 21.02.2022, №023/276 від 18.02.2022, копія додаткової угоди №03/05 від 03.05.2023 до договору про надання правничої допомоги №01/2019 від 07.12.2018, акт приймання-передачі послуг від 05.05.2023 до договору №01/2019 від 07.12.2018, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1763 від 19.11.2007, посвідчення адвоката Бичкова В.В. №1438 від 19.11.2007, платіжну інструкцію №1053 від 04.05.2023 на суму 1500 грн., витяг з ЄДР щодо підприємства позивача.
За результатами розгляду зазначеної заяви про видач судового наказу Господарським судом Запорізької області виданий судовий наказ від 15.05.2023 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОКМАЦЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-ШТАМПУВАЛЬНИЙ ЗАВОД", м. Токмак Запорізької області 244964,83 грн. основного боргу за поставлений товар та 268,40 грн. судового збору.
Як вже зазначалось вище, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від від 15.05.2023 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТАКТ", м. Дніпро   у видачі судового наказу в частині  стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Токмацький ковальсько-штампувальний завод", м. Токмак Запорізької області 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.   

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції керувався положеннями ст.147, 148, п.3 ч.1 ст.152 ГПК України та дійшов висновку, що наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості, за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за письмовими договорами, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У свою чергу, стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОКМАЦЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-ШТАМПУВАЛЬНИЙ ЗАВОД" витрат на правову допомогу за укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" та адвокатом Бичковим Володимиром Вячеславовичем договором № 01/2019 від 07.12.2018 про надання правничої допомоги суперечить самій суті наказного провадження, оскільки такий договір не є укладеним між заявником та боржником, а також не є неоспорюваною заборгованістю.
При цьому, господарський процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору, в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч. 2  ст. 12 ГПК України  наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру,  щодо яких відсутній спір  або про його наявність заявнику невідомо.

Порядок розгляду вимог у наказному провадженні унормований  Розділом ІІ «Наказне провадження» Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 147 ГПК України  судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених  статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.
Згідно з ч. 1  ст. 148 ГПК України  судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2  ст. 148 ГПК України).
Відповідно до ч. 3  ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
За приписами п. 3 ч. 1  ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам  ст. 148 ГПК України.
За змістом ст.  ст. 524,  533-535,  625 ЦК України, грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таким чином, в порядку наказного провадження може бути стягнута неоспорювана грошова заборгованість за письмовим договором, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Звідси, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).
З урахуванням наведеного, судом першої інстанції здійснений правильний висновок, що стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОКМАЦЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-ШТАМПУВАЛЬНИЙ ЗАВОД" витрат на правову допомогу за укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" та адвокатом Бичковим Володимиром Вячеславовичем договором № 01/2019 від 07.12.2018 про надання правничої допомоги суперечить самій суті наказного провадження, оскільки такий договір не є укладеним між заявником та боржником, а також не є неоспорюваною заборгованістю.
Вказаним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про невірний висновок суду першої інстанції з цього питання. 
При цьому, процесуальними нормами не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, відмінних від неоспорюваної заборгованості та витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу, що вбачається з такого.
Частинами 1 та 3  ст. 123 ГПК України  передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1  ст. 124 ГПК України  разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Отже, за приписами  ГПК України,  попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до частини другої  статті 161 ГПК України  є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Разом з тим, згідно з ч. 1  ст. 150 ГПК України  заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.
Частини друга і третя зазначеної статті розкривають вимоги до змісту і додатків такої заяви. 
Аналіз наведених приписів процесуального законодавства, свідчить, що наказне провадження є безспірним, тобто, в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер. Заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право і сам факт подання заяви боржником є достатньою підставою для скасування судового наказу, так як закон не зобов`язує суд на цій стадії перевіряти обґрунтованість заперечень боржника. Зазначені у заяві про скасування судового наказу доводи боржника можуть бути перевірені судом лише під час розгляду справи в порядку позовного провадження.
Отже, розгляд заяви про видачу судового наказу в порядку наказного провадження не є розглядом спору по суті, а лише свідчить про наявність спору, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження у разі надходження заяви про скасування судового наказу у порядку статті 157, разом з тим, згідно з приписами  розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України, не передбачено розподілу будь-яких судових витрат за результатами розгляду такої заяви.
Крім того,  ст. 129 ГПК України  регулює питання розподілу судових витрат між сторонами спору в залежності від результатів розгляду справи по суті, а відтак, в даному випадку, не підлягають застосуванню. Судові витрати, які понесені учасниками під час наказного провадження в подальшому можуть бути враховані та розподілені за результатами розгляду даного спору в порядку позовного провадження.
Стаття 126 ГПК України  визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду  справи  витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з норм  ст. 126 ГПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами за результатами  розгляду справи, натомість, в наказному провадженні судом розглядається  заява  про видачу судового наказу.
Крім того, відповідно до ч. 1  ст. 13 ГПК України,  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приписів, у тому числі  ст. 126 ГПК України, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам ч. 1  ст. 13 ГПК України, оскільки буде порушено принцип змагальності, що суперечить висновкам, викладеним у постанові КГС ВС від 02.03.2023 у справі № 5019/1274/11.
Крім того, у відповідності до  ст. 157 ГПК України, боржник не матиме змоги заперечити щодо нарахування витрат на правову допомогу.
Колегія суддів наголошує, що стягнення з боржника на користь стягувача витрат на правничу суперечить самій суті наказного провадження.
Виходячи із вищевикладеного в сукупності, процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження. Колегія суддів звертає увагу стягувача, що при незгоді боржника із стягненням витрат на правову допомогу останній буде позбавлений права на подання заяви про скасування судового наказу,  оскільки пп. 5 ч.3  ст. 157 ГПК України  передбачає, що у даній заяві боржник повинен зазначити про повну, або часткову необґрунтованість  вимог стягувача,  однак не  судових витрат.
Наведеним спростовуються доводи апелянта, що під час вирішення питання про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги в наказному провадженні суд вирішує три основних питання за загальним правилом господарського судочинства.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального та матеріального права та відмовив  Товариству з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" ту видачі судового наказу в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Токмацький ковальсько-штампувальний завод" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.
На підставі викладеного, доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду першої інстанції не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування спірної ухвали.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що у  даному випадку є правові підстави для відмови у видачі судового наказу на підставі ч.3  ст. 152 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи заяву, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки ухвала про відмову у видачі судового наказу, передбачена п.1 ч.1 ст.255 ГПК України, не відноситься до переліку ухвал, що можуть бути оскаржені після апеляційного перегляду в касаційному порядку за приписами п.2 ч.1 ст.287 ГПК України, то постанова апеляційного господарського суду не підлягає касаційному оскарженню.  

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 271, 275, 276, 282-284  ГПК України, суд, -   
                                                       
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 15.05.2023 у справі № 908/1540/23 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Господарського суду Запорізької області від 15.05.2023 у справі №908/1540/23 - залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених ст.287 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.07.2023.

Головуючий суддя                                                                                           О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                              О.В. Чус

Суддя                                                                                                                         С.Г. Антонік