ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 р. 	Справа № 440/524/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Мінаєвої О.М.
суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. 
за участю секретаря судового засідання  Пукшин Л.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 року про відмову у відкритті провадження у справі, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 20.01.23 року у справі № 440/524/23
за позовом              ОСОБА_1      
до                            Конкурсної комісії з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів                                      
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Конкурсної комісії з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів, в якому просив суд:
- визнати незаконною бездіяльність Конкурсної комісії з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів при проведенні першого етапу конкурсу, що проявилась в істотному недотриманні "Методології оцінювання Конкурсною комісією відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної компетентності кандидатів на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, показники відповідності критеріям такого оцінювання та засобам їх встановлення" при проведенні оцінювання кандидата ОСОБА_1 ; 
- зобов`язати Конкурсну комісію з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів провести необхідні за Методологією процедури з оцінювання кандидата ОСОБА_1 та за їх наслідками, доведеними до кандидата, включити його додатково до списку кандидатів, що продовжують участь у конкурсі і допущені до співбесіди.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що позивач брав участь у конкурсі на зайняття вакантних посад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та рішенням Конкурсної комісії від 06.10.2022 включений до Переліку кандидатів, допущених до участі у конкурсі. На переконання позивача, перший етап конкурсу з відбору осіб, допущених до співбесіди, проведений з порушенням "Методології оцінювання Конкурсною комісією відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної компетентності кандидатів на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, показники відповідності критеріям такого оцінювання та засобам їх встановлення" та "Положення про проведення конкурсу на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України", затверджених Конкурсною комісією 21.01.2022, що полягало у проведенні відповідних процедур без залучення осіб, допущених до участі у конкурсі та без публічного обговорення.
Рішенням Конкурсної комісії від 20.12.2022 затверджено перелік кандидатів, допущених до співбесіди, у кількості 64 особи, в якому ОСОБА_1 відсутній. Наведене, на переконання позивача, свідчить про недотримання Конкурсною комісією приписів статей 95, 95-1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині визначення вимог до професійної компетентності кандидата, адже позивач є автором 760 наукових праць, понад 250 з яких стосуються проблематики організації судочинства. Також, за твердженням позивача, Конкурсною комісією не встановлено його невідповідності критерію доброчесності, внаслідок чого ОСОБА_1 не зрозуміло, з яких підстав його не допущено до участі у співбесіді.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 року у справі № 440/524/23 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 року у справі № 440/524/23, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки відповідач у даній справі - Конкурсна комісія з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів є суб`єктом владних повноважень у розумінні ч. 7 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України. Конкурсна комісія наділена певними владними та управлінськими функціями на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Цим законом встановлений правовий статус Комісії та надані їй значні управлінські функції в організації та проведенні конкурсу на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Зазначає, що приписами ст. 95-1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Конкурсна комісія є допоміжним органом Вищої ради правосуддя, що утворюється для проведення конкурсу на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та формування переліку кандидатів на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які відповідають критеріям доброчесності та професійної компетентності. Тобто закон делегує їй значні владні повноваження щодо формування членів вищого органу суддівського врядування, тому вважає, що даний спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.  
Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції, та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Також, позивач в судовому засіданні заявив усне клопотання про прийняття окремої ухвали стосовно судді ОСОБА_2 , яке судом апеляційної інстанції було залишено без задоволення.    
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не містить положень про можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності Конкурсної комісії до суду.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції щодо заявника.
За положеннями пунктів 1, 2 та 7 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
При визначенні предметної юрисдикції справи суд повинен виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Відповідно спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.
Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.
Отже, обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Згідно із статтею 92 Закону № 1402-VIII Вища кваліфікаційна комісія суддів України є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
За приписами статті 95 Закону № 1402-VIII призначення на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України здійснюється Вищою радою правосуддя за результатами конкурсу в порядку, встановленому цим Законом, строком на чотири роки.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо відновлення роботи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від 13.07.2021 № 1629-IX змінена стаття 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині порядку та способу призначення на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Згідно з новою редакцією, призначення здійснюється Вищою радою правосуддя за результатами конкурсу в порядку, встановленому цим Законом, строком на чотири роки.
Відповідно до частини третьої цієї статті, конкурс на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України проводить Конкурсна комісія у порядку, передбаченому цим Законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 95-1 Закону № 1402-VIII Конкурсна комісія є допоміжним органом Вищої ради правосуддя, що утворюється для проведення конкурсу на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та формування переліку кандидатів на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які відповідають критеріям доброчесності та професійної компетентності.
Матеріалами справи підтверджується, що у даній справі позивачем заявлені вимоги про визнання незаконною бездіяльності Конкурсної комісії з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів при проведенні першого етапу конкурсу, що проявилась в істотному недотриманні "Методології оцінювання Конкурсною комісією відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної компетентності кандидатів на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, показники відповідності критеріям такого оцінювання та засобам їх встановлення" при проведенні оцінювання кандидата ОСОБА_1 та зобов`язання Конкурсної комісії з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів провести необхідні за Методологією процедури з оцінювання кандидата ОСОБА_1 та за їх наслідками, доведеними до кандидата, включити його додатково до списку кандидатів, що продовжують участь у конкурсі і допущені до співбесіди.
За приписами пункту 9 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів у тому числі поширюється на справи у публічно-правових спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень конкурсних комісій.
Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 23.02.2023 у справі № 990/9/23.
Посилання суду першої інстанції на правову позицію Великої палати Верховного Суду від 10.11.2022 р. у справі № 990/120/22 (справа щодо оскарження кандидатом на посаду члена Вищої ради правосуддя дій Етичної ради), якою визначено, що Етична рада у таких правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень, а спір не належить до юрисдикції судів України (у тому числі не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства)  колегія суддів вважає помилковою, оскільки у даній справі оскаржується бездіяльність іншого органу, а саме Конкурсної комісії з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів.
З урахуванням наведених вище обставин та норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд погоджується із доводами заявника апеляційної скарги, та вважає, що даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Наведене свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; 3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.
Відповідно до п.п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, з огляду на вказане вище, враховуючи неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, а також порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 року у справі № 440/524/23 підлягає скасуванню, а справу необхідно передати на розгляд до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 року у справі № 440/524/23 скасувати.
Справу № 440/524/23 за позовом ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії передати на розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський   	
Постанова складена в повному обсязі  17.05.23 р.