Справа № 464/7080/20                        Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В. 
Провадження № 22-ц/811/3930/21                Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Бадівської О.О.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування квартири АДРЕСА_1 ,
ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив витребувати у відповідача ОСОБА_4 належну останньому квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 923457946101). 
В обґрунтування позову покликається на те, що згідно з рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28 травня 2015 року в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну йому квартиру АДРЕСА_1 , однак в подальшому таке скасовано. За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 04 листопада 2016 року ОСОБА_3 , якій нерухоме майно належало на підставі згаданого рішення, відчужила спірну квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 923457946101) на користь ОСОБА_4 28 вересня 2020 року Сихівським районним судом м.Львова ухвалено нове рішення, яким тільки стягнуто заборгованість без звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак, враховуючи, що спірне нерухоме майно вибуло із власності позивача у листопаді 2016 року на підставі рішення суду, яке було скасовано касаційною інстанцією, позивач просив задовольнити його позов на підставі ст.388 ЦК України.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування квартири АДРЕСА_1 .
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Звертає увагу на те, що розглядаючи заяву про застосування строку позовної давності у даній справі, суд дійшов до переконання, що право власності позивача порушено в момент вибуття майна у володіння іншої особи, саме з часу рішення касаційної інстанції серпня 2017 року позивач/його представник міг довідатися про порушення свого майнового права та звернутися до суду за його захистом щодо витребування майна.
Крім того, вважає, що суд в оскаржуваному рішенні також прийшов до хибного висновку про те, що переривання чи зупинення перебігу позовної давності судом не встановлено. А відтак, із врахуванням викладених вище обставин у позові відмовив за спливом позовної давності.
Вважає, що такі висновки суду суперечать нормам права. 
Щодо порушення права ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 саме ОСОБА_4 , то про цю обставину дізнався 24.01.2018 в судовому засіданні, в якому представник позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_5 повідомив про відчуження вказаної квартири ОСОБА_4 та надав копію договору купівлі продажу.
З огляду на викладене, про особу, яка порушила право позивача, стало відомо 24.01.2018, позивач звернувся із позовом 10.12.2020, а відтак в межах позовної давності.
При цьому, звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_3 відчужила оспорювану квартиру 04.11.2016, а про цю обставину представник ОСОБА_5 повідомив суд 24.01.2018. Впродовж всього періоду починаючи з 04.11.2016 і по 24.01.2018, спір перебував на розгляді у судах різних інстанцій, а від так ОСОБА_1 вчиняв дії спрямовані на захист своїх порушених прав, зокрема, і права власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній.Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, клопотання представника ОСОБА_4 – ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи відхилене колегією суддів як не підтверджене доказами, ОСОБА_4 не повідомив про неможливість з`явитися у судове засідання, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З матеріалів справи убачається, що з вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду в грудні 2020 року, оскаржуване рішення ухвалено 19 жовтня 2021 року.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21 квітня 2022 року прийнято заяву ОСОБА_1 б/н від 20.04.2022 року (вх. №265/22) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Призначено підготовче засідання на 04 травня 2022 року. 
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 04 травня 2022 року відкрито провадження у справі № 902/260/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . Введено процедуру реструктуризації боргів боржника.
Аналіз даних ЄДРСР свідчить, що 09 лютого 2023 року оприлюднено постанову Господарського суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року, якою поміж іншого припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 , визнано його банкрутом, та введено процедуру погашення боргів ОСОБА_1 у справі № 902/260/22.
Наведене свідчить, що на даний момент провадження в господарській справі про банкрутство ОСОБА_1 не закінчено. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від11 травня 2021 року в справі № 759/9008/19 (провадження № 14-35цс21) зазначено, що:
«в частині другій та третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 квітня 2019 року (далі - КУПБ) передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Отже, вказаними нормами врегульовано, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими та з немайновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.
Крім того, у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України та частині другій і третій статті 7 КУПБ законодавчо закріплено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі спори, стороною в яких є боржник, що є цілком логічним, унеможливлює будь-який вплив у процедурі банкрутства та забезпечує реалізацію основоположних принципів судочинства.
Тобто такі спори належать до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та їх розгляд здійснюється в межах провадження у справі про банкрутство, без порушення нових справ».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) вказано, що: 
«03.05.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство Позивача і на час розгляду цієї справи ліквідаційна процедура триває. Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19.
У постановах від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17, від 12.06.2019 у справі № 289/233/18, від 19.06.2019 у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.
Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.
До того ж, вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не тільки з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а також надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) зазначено, що: 
«Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.
Предметом розгляду у цій справі є вимоги Позивача про визнання протиправним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності; записів про право власності, визнання недійсним Договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з тих підстав, що державний реєстратор не мав законних підстав реєструвати право власності за АТ «Укрсоцбанк» на об`єкт незавершеного будівництва, який Позивач вважає таким, що належить йому.
Отже, характер правовідносин між учасниками справи свідчать про те, що у Позивача існує спір з Відповідачами з приводу права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який Позивач вважає своєю власністю, внаслідок, зокрема, дій Відповідачів щодо реєстрації такого права за ними.
Отже, цей позов подано на захист майнових прав банкрута, який вважає безпідставною реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою особою. Тобто виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою Позивача з правомірністю набуття Відповідачами права власності на об`єкт незавершеного будівництва, що стало підставою для звернення з цим позовом.
З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що заявлені у цій справі банкрутом - ТОВ «Французький бульвар-Еліт» вимоги мають розглядатися у межах справи про його банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ, а доводи Скаржників (пункти 4.1, 4.6, 5.1) про порушення вказаної норми судами Велика Палата Верховного Суду відхиляє як помилкові».
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.
У справі, що переглядається, предметом позову є витребування майна на користь позивача, котрий є боржником у справі про його банкрутство, і у разі задоволення такого позову, ліквідаційна маса боржника збільшиться.
Відтак, колегія суддів вважає, що такий позов слід розглядати саме в межах справи про банкрутство позивача.
Зважаючи на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. 
За встановлених обставин справу потрібно передати до Господарського суду Вінницької області, на розгляді якого перебуває справа № 902/260/22.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2021 року скасувати, матеріали справи № 464/7080/20  передати до Господарського суду Вінницької області, на розгляді якого перебуває справа № 902/260/22 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 04.04.2023
Головуючий                                                        
Судді