Справа № 455/906/21                                Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П. 
Провадження № 22-ц/811/567/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Підгородної І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 15 лютого 2018 року у с.Тершів Старосамбірського району Львівської області пасажирський потяг №14, який рухався в напрямку м.Старий Самбір, здійснив наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого остання загинула на місці пригоди.
Стверджувала, що 15 лютого 2018 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, було відкрите кримінальне провадження №12018140320000099.
27 березня 2018 року постановою про закриття кримінального провадження слідчим СВ Старосамбірського ВП Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області Павліш М.В. кримінальне провадження № 12018140320000099 закрито у зв`язку із відсутністю у діях машиніста ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.
Вказувала, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
На думку позивачки, діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в самому факті смерті доньки, ОСОБА_4 .. Після смерті доньки вона страждає розладами психічної діяльності, зумовленими перенесеною ситуацією, а також надалі зазнає пригнічення, роздратування та неможливості змиритись із трагедією життя, що призвело до суттєвих та непоправних змін у її житті.
Зазначала, що завдана відповідачем їй моральна шкода у зв`язку зі смертю її доньки спричинила та буде спричиняти протягом усього її життя душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті доньки неможливо. За наслідками смерті вона позбавлена матеріальної та моральної підтримки з боку померлої доньки у житті в майбутньому.
Також покликалась на те, що вже третій рік поспіль постійно відчуває апатію, скаржиться на головний біль, втрату сил та порушення сну, що супроводжується сльозами. Втрата доньки позначилась на її здоров`ї, що різко погіршилось через невимовний стрес. Глибину її психологічних страждань виміряти неможливо, оскільки втрата є надто важкою для неї.
Вважала, що сума моральної шкоди є співмірною понесеним фізичним та психологічним стражданням, оскільки наслідки вказаної трагедії на залізничному транспорті можуть знайти своє вираження у моральному стані навіть через тривалий проміжок часу.
Зазначала, що загибла донька, разом із її старшим братом - ОСОБА_6 , допомагали їй утримувати сім`ю, виховувати молодших дітей, підтримувати побут у належному стані.
Просила стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на свою користь моральну шкоду в розмірі 400 000,00 гривень.
Оскаржуваним рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 січня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в користь держави судовий збір в сумі 200 гривень
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . 
В апеляційній скарзі покликається на те, що при визначенні судом розміру моральної шкоди не було враховану глибину душевних страждань позивачки. 
Вважає, що суд прийшов до безпідставного висновку, що ОСОБА_4 загинула у зв`язку з її грубою необережністю. Звертає увагу, що визначений судом розмір моральної шкоди не узгоджується з судовою практикою яка склалася в аналогічних справи, де у зв`язку з смертю члена сім`ї з АТ «Укрзалізниця» суди стягували від 250 000 грн. до 1 000 000 грн.
Просить скасувати рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 січня 2023 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі та допустити рішення суду до негайного виконання згідно ст. 430 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, поясненняпредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Підгородної І.М. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Стара Ропа Старосамбірського району Львівської області. Її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданим 11 квітня 1995 року Старосолянською с/Радою Старосамбірського району Львівської області (а.с.4).
Зі свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого 19 лютого 2018 року Виконавчим комітетом Старосолянської селищної ради Старосамбірського району Львівської області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 (а.с.5).
Актом службового розслідування, складеного 23 лютого 2018 року встановлено, що для попередження наїзду на людину машиністом ОСОБА_5 подавалися звукові сигнали та було застосовано термінове гальмування. Причиною даного випадку стало порушення потерпілою п.2.5 «правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Комісія по розслідуванні випадку аварії, допущеної 15 лютого 2018 року о 01 годині 20 хвилин на перегоні Старий Самбір - Стрілковичі 92 км 9 пе встановила, що вини залізниці у даному випадку немає (а.с.82).
Постановою слідчого СВ Старосамбірського відділення поліції Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області Павліш М.В. від 27 березня 2018 року встановлено, що 15 лютого 2018 року о 01:46 годині надійшло повідомлення зі служби 102 від чергової станції ОСОБА_8 , яка повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 01:34 годині в с.Тершів Старосамбірського району, на 92 км ПК-7 перегону ОСОБА_9 водій-машиніст ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_1 , керуючи пасажирським потягом №14 сполученням «Солотвино - Київ» та рухаючись у напрямку м.Старий Самбір, виїзджаючи з кривої помітив як між з/д полотнами на колії сидить невідома особа. Машиніст потяга, ОСОБА_5 застосував декілька звукових сигналів та екстренне гальмування, але вказана особа на дані сигнали не реагувала, а продовжувала сидіти на полотні. Внаслідок чого потяг здійснив наїзд на дану особу після чого від отриманих травм остання померла на місці події.
Вказаний факт зареєстровано до ЄРДР за №12018140320000099 від 15 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення та розпочате досудове розслідування.
Досудовим розслідуванням було встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала під час залізнично-транспортної пригоди.
Зазначеною постановою слідчого кримінальне провадження №12018140320000099 від 15 лютого 2018 року, було закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.
Згідно ч. 1, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02.11.2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).
Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).
Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у Відповідача виник обов`язок з відшкодування завданої шкоди, в даному випадку стороні Позивача, як потерпілій особі, в той же час, колегія суддів не може повністю погодитись із розміром моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції.
При визначенні розміру моральної шкоди колегією суддів враховується, що ОСОБА_10  втратила близьку їй людину, що спричинило позивачці сильні душевні та фізичні страждання, після смерті доньки вона страждає розладами психічної діяльності, зумовленими перенесеною ситуацією, а також надалі зазнає пригнічення, роздратування та неможливості змиритись із трагедією життя, що призвело до суттєвих та непоправних змін у її житті, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга та тієї обставини, що за наслідками смерті дочки вона позбавлена матеріальної та моральної підтримки з боку померлої доньки у житті в майбутньому.
Крім цього втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання ОСОБА_1 будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тяжкість.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.
Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 213/4098/18.
За вказаних обставин, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачки (з 2018 року і по даний час), характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, яка втратила турботу та підтримку близької людини, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, який підлягає стягнення на користь ОСОБА_1 в сумі 150 000 гривень.
Вимоги позивачки про стягнення на її користь 400 000 гривень моральної шкоди з урахуванням обставин справи, зокрема того, що в силу закону, відповідач несе цивільно - правову відповідальність без вини є очевидно завищеними, належним чином не мотивованими, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнутою.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення , шляхом зміни рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 січня 2023 року.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 січня 2023 року - змінити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 3 800 гривень судових витрат в дохід держави.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 08 червня 2023 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.