ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
08 травня 2023 року
м. Харків
справа № 638/15098/21
провадження № 22-ц/818/802/23
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітейза апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2023 року, постановлене під головуванням судді Штих Т.В.,-
в с т а н о в и в :
У вересні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 2510,00 гривень щомісячно з дати подання позовної заяви і до досягнення донькою повноліття, а також аліменти на утримання сина у розмірі 2510,00 гривень щомісячно з дати подання позовної заяви і до досягнення сином повноліття.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 2510 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 вересня 2021 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 2510 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 вересня 2021 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору у розмірі 908,00 гривень. Допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1 417,00 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття та на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1 417,00 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; судові витрати розподілити між позивачем та відповідачем порівну.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів є необґрунтованим та невмотивованим. Судом першої інстанції не було надано належної оцінки факту, що відповідач на час розгляду справи втратив постійне місце роботи, у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України; перебивається мінливими заробітками; має на утриманні хвору мати, яка мешкає на території Російської Федерації і не має можливості переїхати до ОСОБА_2 , у зв`язку із хворобою та тяжким матеріальним становищем. Також судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, а отже був позбавлений можливості викликати свідків, подавати докази та іншим чином повноцінно брати участь у судовому засіданні. Вказує, що суд першої інстанції жодним чином не повідомляв його про хід справи та судові засідання. Зазначає, що враховуючі бойові дії, відповідач і гадки не мав, що судовий розгляд даної справи продовжується.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, наявність хронічних захворювань та інвалідності спростовує, не має інших утриманців.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 18.07.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі.
Згідно із рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.06.2020 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.10-12).
Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7-9).
Як на підставу позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_1 вказує, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони мають дітей- сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 2510,00 гривень щомісячно з дати подання позовної заяви і до досягнення донькою повноліття, а також аліменти на утримання сина у розмірі 2510,00 гривень щомісячно з дати подання позовної заяви і до досягнення сином повноліття. Зазначає, що відповідач з моменту розірвання шлюбу не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільних дітей, чим порушує вимоги СК України. Вказує, що діти мешкають разом з матір`ю та повністю перебувають на її утриманні.
Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).
Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2 833,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 не працює, доказів працевлаштування відповідача на час розгляду справи судом першої інстанції матеріали справи не містять.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з урахуванням положень ст. 182 СК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 2510,00 грн на кожного щомісячно починаючи з 30 вересня 2021 року до досягнення кожним з дітей повноліття.
Належних і допустимих доказів того, що відповідач не має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у визначеному судом першої інстанції розмірі, ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції відповідачем надано не було.
Доводи апелянта, що на його утриманні перебуває мати, яка мешкає в Російській Федерації та має ІІ групи інвалідності, судовою колегією не приймається. 
Доказів даному твердженню з боку відповідача до суду першої та апеляційної інстанції надано не було.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Щодо посилання апелянта, що він не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі ОСОБА_2 був обізнаний про розгляд даної справи, приймав участь в судовому засіданні 20.12.2021 року(а.с.34-35 ).
20.12.2021 року був повідомлений про відкладення справи на 28.01.2022 року (а.с.36-37).
28.01.2022 року сторони в судове засідання не з`явились, справу відкладено на 03.03.2022 рік (а.с. 38).
Надалі слухання справи неодноразово відкладались у зв`язку з неявкою сторін.
В матеріалах справи містяться конверти з судовими повістками на ім`я ОСОБА_2 : на 09.11.2022 рік (а.с.93-93а); на 13.12.2022 рік (а.с.97-97а); на 24.01.2023 рік (а.с. 98-98а) із відмітками: «адресат відсутній за вказаною адресою».
Пунктами 1, 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 43 та 44 ЦПК України вбачається, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;  виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Отже, посилання відповідача ОСОБА_2 , що він не був обізнаний про розгляд даної справи, спростовується матеріалами справи та вимогами чинного законодавства. 
Доказів на спростування вищевикладеного ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції надано не було.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий:                                                                 О.В. Маміна
Судді:                                                                         Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова