ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3071/23 Справа № 175/3492/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Новік Л.М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії – Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії – Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, –

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року Акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” в особі філії – Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” (далі – АТ “Ощадбанк”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 30 липня 2015 року між АТ “Ощадбанк” та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 1 до договору № 921510 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки та відкрито рахунок, позичальнику встановлено кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в розмірі 12 000,00 грн., строк кредитування – період дії платіжної картки. Процента ставка за кредитом є фіксованою та становить 30,00 % річних за користування кредитними коштами та сплачується щомісячно. За умов безготівкового розрахунку платіжною карткою за товари та послуги, процентна ставка за користування кредитом протягом Грейс-періоду складає 0,001 % річних.
Зазначав, що позичальник взяті на себе зобов`язання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 06 серпня 2021 року має заборгованість перед банком в розмірі 23 109,15 грн., з яких: 11 968,48 грн. – заборгованість за основним боргом; 6 117,03 грн. – проценти за користування кредитом; 14,00 грн. – комісія; 1 551,87 грн. – пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 627,61 грн. – 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 454,93 грн. – 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів; 1 382,70 грн. – втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 992,53 грн. – втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.
Ураховуючи викладене, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором в розмірі 23 109,15 грн. та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ “Ощадбанк”, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявляє вимогу про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що умовами кредитного договору передбачено, що строк дії картки (користування ним) встановлюється на відповідний період дії платіжної картки, при випуску платіжної картки на новий термін, строк дії кредиту продовжується на строк дії платіжної картки. Проте, суд першої інстанції не звернув увагу, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, термін дії банківської картки № НОМЕР_1 встановлений до лютого 2023 року, а тому банк звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а скаргу позивача – без задоволення.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що 30 липня 2015 року між АТ “Ощадбанк” та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 1 до договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № 921510, згідно пункту 1.1.4 якого було викладено в наступній редакції: банк встановлює клієнту кредит в сумі 12 000,00 грн. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит подовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 30 % річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 40,00 % річних. Щомісячна плата за обслуговування не використаної частини встановленого кредиту складає 0 процентів. За умов безготівкового розрахунку платіжною карткою за товари та послуги, процентна ставка за користування кредитом протягом Грейс-періоду складає 0,001 процентів річних.

Судом також установлено, що позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачу. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами рівними частинами згідно графіку платежів.

Згідно з наданим банком розрахунком, ОСОБА_1 має заборгованість перед банком за вказаним кредитним договором станом 06 серпня 2021 року в розмірі 23 109,15 грн., з яких: 11 968,48 грн. – заборгованість за основним боргом; 6 117,03 грн. – проценти за користування кредитом; 14,00 грн. – комісія; 1 551,87 грн. – пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 627,61 грн. – 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 454,93 грн. – 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів; 1 382,70 грн. – втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 992,53 грн. – втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1050 та частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до статей 1048, 1056-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що останню сплату за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 було здійснено 13 лютого 2018 року в сумі 3 363,33 грн. в рахунок погашення кредиту, будь-яких інших дій з боку відповідача щодо погашення заборгованості після зазначеної дати здійснено не було.

Проте, банк звернувся до суду з даним позовом лише у серпні 2021 року, тобто з пропуском встановленого ЦК України строку позовної давності.

Із матеріалів справи убачається, що відповідач звертався до суду із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.95).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

Щодо доводів банку відносно строку дії картки, суд апеляційної інстанції не може їх прийняти до уваги, оскільки перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після виникнення обставин, які порушили право позивача, у даному випадку на наступний день після несплати заборгованості у встановлений умовами кредитного договору строк, тоді як строк дії картки лише є строком в межах якого позичальник має можливість користуватись кредитним лімітом, встановленому на платіжній картці.

Будь-яких інших доказів на підтвердження погашення заборгованості відповідачем у період з 13 лютого 2018 року по день подання позову банком надано не було.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження отримання позичальником кредитної картки № 479070....9118 за договором № 921510 від 04 лютого 2015 року, на яку посилається банк в апеляційній скарзі в обґрунтування наявності заборгованості, як і не надано самого договору № 921510 від 04 лютого 2015 року.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності – достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, враховуючи наведені норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наданих сторонами доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову АТ “Ощадбанк” у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, повно і правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, суд, –

                                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії – Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” – залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2023 року.

Судді: