ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2023 року                                                                                      Справа № 918/79/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П. ,  суддя Савченко Г.І. 

секретар судового засідання Кушнірук Р.В. 

за участю представників сторін:
від позивача: Кисіль Т.В. 
від відповідача: Янкевич Л.Д.
від третьої особи: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 
на ухвалу Господарського суду Рівненської області, постановлену 05.04.23р. суддею        Андрійчук О.В. о 13:28 год. у м.Рівному, повний текст складено  06.04.23р. 
у справі № 918/79/23 
за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 
до   Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" 
за участю третя особа, на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
про стягнення 78 446 027,51 грн.

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05.04.2023р. у справі №918/79/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз", за участю третя особа, на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про стягнення 78 446 027,51грн., клопотання АТ "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" про призначення судової комплексної експертизи задоволено  частково.
Призначено у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручити Рівненському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (вул.Небесної Сотні, 10, м.Рівне, 33000).
На вирішення експерта поставлено таке питання:
- Чи відповідає розрахунок маржинальної ціни придбання/продажу ТОВ "Оператор газотранспортної системи України” в травні, червні та вересні 2021 року природного газу в розрізі кожної доби спірного періоду положенням глави 6 розділу ХІV "Комерційне балансування" Кодексу газотранспортної системи та умовам договору про надання послуги балансування від 19.01.2021р. №2101000095, укладеного між ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"?
Провадження у справі №918/79/23 зупинено на час проведення експертизи (до отримання висновку судової економічної експертизи та/або повернення матеріалів справи до Господарського суду Рівненської області), тощо.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та справу направити до Господарського суду Рівненської  області для подальшого слухання. Також, просить судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти а відповідача.
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:
- вважає ухвалу місцевого господарського суду такою, що постановлена з порушенням норм чинного законодавства;
- звертає увагу на те, що виходячи з предмету позовних вимог та підстав, з яких вони заявлені, беручи до уваги докази, які містяться в матеріалах справи, для отримання відповіді на питання, поставлене місцевим господарським судом на вирішення експерту, не потребується спеціальних знань в галузі економіки або бухгалтерії, відповідно встановлення зазначених обставин відноситься виключно до компетенції суду, оскільки стосується саме питання права, а не будь-яких спеціальних знань у сфері іншій, ніж право;
- вказує на те, що питання, яке викладене в ухвалі місцевого господарського про призначення експертизи, не потребує спеціальних знань в галузі економіки або бухгалтерії, а відносяться виключно до правових питань і оцінка якому мас бути надана саме місцевим господарським судом при ухваленні рішення у справі шляхом аналізу первинних документів, доданих до позовної заяви;
- на переконання скаржника, місцевому господарському суду надано належні та допустимі докази, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог позивача;
- зазначає про те, що у місцевого господарського суду наявні належні та допустимі докази на підставі яких суд має можливість встановити обставини, що відносяться до предмету позову без застосування спеціальних знань;
- крім того, призначивши експертизу та зупинивши провадження у даній справі, суд першої інстанції порушив право позивача на розумні строки розгляду справи про стягнення заборгованості.
Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №918/79/23/2599/23 від 27.04.2023р. матеріали справи №918/79/23 витребувано з Господарського суду Рівненської  області.
05.05.2023р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №918/79/23.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2023р. у справі №918/79/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.04.2023р. у справі №918/79/23 та призначено справу №918/79/23 до розгляду на 23.05.2023р. об 15:30год., тощо.
11.05.2023р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" - адвоката Кисіль Тетяни Василівни надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №918/79/23 поза приміщенням суду. В даному клопотанні заявник просить забезпечити представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" - адвокату Кисіль Т.В. можливість проведення судового засідання по справі №918/79/23 в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи "EаsyCon".
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2023р. задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" - адвоката Кисіль Тетяни Василівної  про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №918/79/23  поза приміщенням суду та забезпечено представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" - адвокату Кисіль Т.В. участь в судовому засіданні у справі №918/79/23, призначеному на 23.05.2023р. об 15:30год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".
19.05.2023р. на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" надійшов письмовий відзив від 19.05.2023р. на апеляційну скаргу.
Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відсутній учасник справи наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання 23.05.2023р. не з`явився, своїх повноважних представників не направив.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю такого учасника справи.
Інший учасник справи не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
В судовому засіданні 23.05.2023р. представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає ухвалу місцевого суду незаконною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.04.2023р. у справі №918/79/23 скасувати та справу направити до Господарського суду Рівненської  області для подальшого слухання.
Представник відповідача у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 23.05.2023р. заперечила проти її доводів, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.04.2023р. у справі №918/79/23 - без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників учасників у справі, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз"  про стягнення 78 446 027,51грн., з яких: 56 303 770,76грн. - основний борг, 5 289 446,36грн. - пеня, 1 874 224, 12грн. - 3% річних та 14 978 566,27грн. - інфляційні.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23.01.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №918/79/23 у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 15.02.2023р.. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
13.02.2023р. до Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15.02.2023 підготовче засідання відкладене на 06.03.2023р..
23.02.2023р. до Господарського суду Рівненської області від позивача надійшла відповідь на відзив.
03.03.2023р. до Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
06.03.2023р. до Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшло клопотання про призначення комплексної судової експертизи, в якому просить призначити комплексну судово-економічну та будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити такі питання: Які точки входу та виходу, в тому числі віртуальні з/до газотранспортної системи було використано ТОВ "Оператор ГТС України" при розрахунку вартості послуг врегулювання добових небалансів АТ "Рівнегаз" у травні,червні, вересні 2021 року? Якими первинними документами підтверджується розрахунок ТОВ "Оператор ГТС України" вартості послуг врегулювання добових небалансів АТ "Рівнегаз" у травні, червні, вересні 2021 року? Чи відповідають ці документи вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"? Чи підтверджується документально надання ТОВ "Оператор ГТС України" у встановлений договором транспортування природного газу №2002000113 від 04.02.2020р. та Кодексом газотранспортної системи термін замовнику послуг транспортування АТ “Рівнегаз” звітів по точкам входу/виходу замовника послуг транспортування (що має містити деталізацію по споживачах замовника послуг транспортування на точках виходу), розрахунків вартості послуг врегулювання добових небалансів та рахунків-фактур? Чи відповідає величина коригування, застосована ТОВ "Оператор ГТС України", положенням глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС? Чи врахована ТОВ"Оператор ГТС України" при розрахунку ціни природного газу маржа виконавця (п.4.1, 4.2, 4.3 договору купівлі-продажу , укладеному 19.01.2021р. за №210100095 з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України") ? Яку базу для розрахунку маржинальних цін було застосовано ТОВ "Оператор ГТС України"? Чи відповідають застосовані ціни у травні, червні, вересні 2021 року реальним та обґрунтованим витратам на продаж та на придбання в кожну газову добу травня, червня та вересня 2021 року ТОВ “Оператор ГТС України” природного газу внаслідок отримання послуг балансування? Чи правильно застосована маржинальна ціна придбання природного газу при розрахунку плати за добові небаланси травня, червня, вересня 2021 року? Чи дійсно у травні, червні та вересні 2021 року існувала ситуація з відхиленням технічних параметрів роботи газотранспортної системи ТОВ "Оператора ГТС" від звичайного рівня функціонування газотранспортної системи по причині недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій? Якщо так, то визначити яка величина відхилень обсягів підтверджених замовникам послуг транспортування номінацій вплинула на величину відхилення технічних параметрів від їх звичайного рівня? Чи існувала в АТ "Рівнгаз" технічна можливість самостійно відбирати природний газ з газотранспортної системи (закачувати природний газ з газотранспортної системи в газорозподільні мережі) на пунктах приймання-передачі газу на газорозподільних станціях, враховуючи технічне облаштування газорозподільних станцій перерахованих, що знаходяться у володінні та користуванні ТОВ "Оператор ГТС України" ? В яких обсягах у спірний період (травень, червень та вересень 2021 року) ТОВ "Оператор ГТС України" закачувало природний газ в газорозподільні мережі АТ "Рівнегаз" на пунктах приймання-передачі газу на газорозподільних станціях, та хто власник такого закачаного природного газу? Чи підтверджуються документально дії ТОВ "Оператора ГТС України" по застосовуванню щодо АТ "Рівнегаз" відповідних заходів з обмеженням (припиненням) транспортування природного газу по відповідних точках входу/виходу? Чи правомірно ТОВ “Оператор ГТС України” здійснював врегулювання небалансів кожної доби травня, червня та вересня 2021 року закупівлею послуг балансування по договору купівлі-продажу, укладеному 19.01.2021р. за №210100095 з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"?
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.09.2023р. підготовче засідання відкладене на 05.04.2023р.. 
04.04.2023р. від позивача надійшли заперечення на клопотання про призначення комплексної судової експертизи, в яких вказав, що зміст визначених AT "Рівнегаз" питань, які, на його думку, необхідно поставити на вирішення судово - економічної експертизи, є некоректними, такими, що не відповідають орієнтовному переліку питань, що вирішуються економічною експертизою відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998р. №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012р. №1950/5) та завданню судової економічної експертизи в цілому. Крім того, виходячи з предмету позовних вимог та підстав, з яких вони заявлені, доказів, наданих до матеріалів справи, на переконання позивача, питання, поставлені в клопотанні про призначення експертизи, не потребують спеціальних знань в галузі економіки або бухгалтерії, а відносяться виключно до правових питань. Щодо призначення будівельно-технічної експертизи, то остання передбачає проведення спеціального дослідження фахівцем для з`ясування технічного стану будівлі та відповідності проектно-технічної і кошторисної документації об`єкту будівництва вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. Така експертиза проводиться згідно із законодавством з метою отримання інформації про якість виконаних робіт, безпечність експлуатації об`єкта будівництва, а також чи відповідає проведення будівництва об`єкта технічним нормам, проектній документації та кошторису проекту. Отже, знову ж таки, зміст визначених АТ “Рівнегаз” питань, які, на його думку, необхідно поставити на вирішення будівельно-технічної експертизи є некоректними. Виходячи з предмету позовних вимог та підстав, з яких вони заявлені, доказів, наданих позивачем, а також з урахуванням того, що питання, поставлені в клопотанні про призначення комплексної експертизи, не відповідають суті та змісту судово-економічної та будівельно-технічної експертизи, то, як наслідок, ТОВ “Оператор ГТС України” наполягає на тому, що наявні всі правові підстави для відмови у задоволенні клопотання про призначення у справі комплексної експертизи.
Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05.04.2023р. у справі №918/79/23 клопотання АТ "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" про призначення судової комплексної експертизи задоволено частково та призначено у справі судову економічну експертизу.
Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Гарантуючи судовий захист з боку держави,  Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).
Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.
Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
На розширення цього положення Основного Закону в    ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод       та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13).
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої       Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р..
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1       ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.
Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.
Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Частиною 1 ст.99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Здійснивши аналіз вказаних положень, колегія суддів зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто, у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, або коли наявні у справі докази є взаємно суперечливими.
При цьому, неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до суду з клопотанням про призначення комплексної судової експертизи.
Обґрунтовуючи подане клопотання, відповідач посилається на те, що спір у цій справі виник в результаті порушення, за твердженням позивача, відповідачем умов договору транспортування природного газу №2002000113 від 04.02.2020р. щодо оплати вартості послуг врегулювання добових небалансів у травні, червні та вересні 2021 року. Як вказує позивач, ним було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів за травень, червень та вересень 2021 року у загальній сумі 56 303 707,76грн., які, на думку позивача, мають бути сплачені відповідачем на підставі односторонньо складених позивачем актів врегулювання щодобових небалансів №05-2021- 2002000113/1000521 від 31.05.2021р., №06-2021-2002000113/1000621 від 30.06.2021р. та №09-2021- 2002000113/1000921 від 30.09.2021р. та рахунків №05-2021-2002000113 від 31.05.2021р., №06-2021- 2002000113 від 30.06.2021р. та №09-2021-2002000113 від 30.09.2021р.. У свою чергу, відповідач позовних вимог не визнає, вважає, що у спірний період жодних небалансів у відповідача не виникало, при цьому позивачем не доведено реальні та обґрунтовані витрати, понесені на вчинення балансуючих дій з метою врегулювання негативних небалансів замовників послуг транспортування. Водночас позивач стверджує, що відповідач відбирав природний газ у точці виходу з газотранспортної системи без подання таких обсягів у точки входу, тому заявлені вимоги про стягнення вартості врегулювання щодобових небалансів за договором транспортування природного газу, на думку позивача, є обґрунтованими. Заразом відповідач доводить суду, що договір транспортування природного газу №2002000113 від 04.02.2020р. сторонами не виконувався, транспортування природного газу у травні, червні та вересні 2021 року не відбувалося, жодних складових послуги транспортування природного газу відповідач у позивача не замовляв, відтак у відповідача жодних небалансів не могло виникнути. Так само відсутні передумови та фактичне нездійснення позивачем дій щодо балансування газотранспортної системи та врегулювання щодобових небалансів замовників послуг транспортування, у тому числі позивача, в порядку, визначеному договором, та у спосіб, передбачений Кодексом ГТС та Законом України "Про ринок природного газ", та недоведеність понесених Оператором ГТС витрат на балансування. Також позивач наполягає на правомірності своїх дій щодо оформлення балансування шляхом виставлення односторонніх актів та рахунків на оплату. Отже, між сторонами неузгоджені обсяги та вартість послуг врегулювання добових небалансів природного газу у травні, червні та вересні 2021 року. Відповідач уважає, що необхідно встановити чи наявний факт перевищення обсягів відібраного замовником послуг транспортування природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу цим замовником послуг транспортування, а також виокремити із загального обсягу природного газу, закупленого Оператором ГТС нібито на балансування за договором про надання послуги балансування від 19.01.2021р. №2101000095, укладеного між відповідачем та ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", обсяги природного газу використаного саме для врегулювання добових небалансів замовника послуг транспортування - АТ "Рівнегаз" та визначення реальних обґрунтованих витрат позивача на таке балансування. Водночас наявні у справі докази Оператора ГТС є односторонніми та взаємно суперечливими, тому неможливо самостійно визначити саме обсяги надання Оператором ГТС послуг транспортування природного газу, а також вартість складових послуг, у тому числі врегулювання добових небалансів за  договором, та понесення у зв`язку з цим Оператором ГТС обґрунтованих та реальних витрат. 
Позивач в якості доведення правильності рахунку на оплату за негативний небаланс в сумі 56303707,76грн основного боргу використовує лише свої односторонні розрахунки, з яких неможливо встановити метод та формулу, за якими позивач визначав вартість добових небалансів за травень, червень та вересень 2021 року, та чи була у нього платформа (база) для формування маржинальних цін продажу природного газу. Тому перевірка правильності односторонньо здійснених позивачем розрахунків заборгованості, відображеної в актах врегулювання щодобових небалансів за травень, червень та вересень 2021 року, потребує спеціальних знань. На переконання АТ "Рівнегаз", з метою забезпечення правильного і всебічного розгляду справи для вирішення господарського спору необхідні спеціальні знання в галузі технологічного процесу газотранспортної системи, економіки та бухгалтерського обліку, а тому в зазначеній справі необхідно призначити комплексну судово-економічну та будівельно-технічну експертизу.
Також відповідач звертає увагу суду, що газотранспортна система позивача функціонує таким чином, що весь протранспортований нею природний газ передається у суміжні мережі відповідача через газорозподільні станції, які перебувають у володінні та користуванні позивача.
Водночас, ураховуючи обмежений доступ сторонніх осіб до газорозподільних станцій Оператора ГТС, вся виконавчо-технічна (проєктна) документація на газорозподільні станції знаходиться у позивача, який одноособово вчиняє дії по закачуванні (подачі) природного газу в газорозподільні мережі відповідача згідно з поданими номінаціями.
Зважаючи на викладене, відповідач просить суд, призначити комплексну судово-економічну та будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити такі питання: Які точки входу та виходу, в тому числі віртуальні з/до газотранспортної системи було використано ТОВ "Оператор ГТС України" при розрахунку вартості послуг врегулювання добових небалансів АТ "Рівнегаз" у травні,червні, вересні 2021 року? Якими первинними документами підтверджується розрахунок ТОВ "Оператор ГТС України" вартості послуг врегулювання добових небалансів АТ "Рівнегаз" у травні, червні, вересні 2021 року? Чи відповідають ці документи вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"? Чи підтверджується документально надання ТОВ "Оператор ГТС України" у встановлений договором транспортування природного газу №2002000113 від 04.02.2020р. та Кодексом газотранспортної системи термін замовнику послуг транспортування АТ "Рівнегаз" звітів по точкам входу/виходу замовника послуг транспортування (що має містити деталізацію по споживачах замовника послуг транспортування на точках виходу), розрахунків вартості послуг врегулювання добових небалансів та рахунків-фактур? Чи відповідає величина коригування, застосована ТОВ "Оператор ГТС України", положенням глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС? Чи врахована ТОВ "Оператор ГТС України" при розрахунку ціни природного газу маржа виконавця (п.4.1, 4.2, 4.3 договору купівлі-продажу, укладеному 19.01.2021р. за №210100095 з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України")? Яку базу для розрахунку маржинальних цін було застосовано ТОВ "Оператор ГТС України"? Чи відповідають застосовані ціни у травні, червні, вересні 2021 року реальним та обґрунтованим витратам на продаж та на придбання в кожну газову добу травня, червня та вересня 2021 року ТОВ "Оператор ГТС України" природного газу внаслідок отримання послуг балансування? Чи правильно застосована маржинальна ціна придбання природного газу при розрахунку плати за добові небаланси травня, червня, вересня 2021 року? Чи дійсно у травні, червні та вересні 2021 року існувала ситуація з відхиленням технічних параметрів роботи газотранспортної системи ТОВ "Оператора ГТС" від звичайного рівня функціонування газотранспортної системи по причині недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій? Якщо так, то визначити яка величина відхилень обсягів підтверджених замовникам послуг транспортування номінацій вплинула на величину відхилення технічних параметрів від їх звичайного рівня? Чи існувала в АТ "Рівнгаз" технічна можливість самостійно відбирати природний газ з газотранспортної системи (закачувати природний газ з газотранспортної системи в газорозподільні мережі) на пунктах приймання-передачі газу на газорозподільних станціях, враховуючи технічне облаштування газорозподільних станцій перерахованих, що знаходяться у володінні та користуванні ТОВ "Оператор ГТС України"? В яких обсягах у спірний період (травень, червень та вересень 2021 року) ТОВ "Оператор ГТС України" закачувало природний газ в газорозподільні мережі АТ "Рівнегаз" на пунктах приймання-передачі газу на газорозподільних станціях, та хто власник такого закачаного природного газу? Чи підтверджуються документально дії ТОВ “Оператора ГТС України” по застосовуванню щодо АТ "Рівнегаз" відповідних заходів з обмеженням (припиненням) транспортування природного газу по відповідних точках входу/виходу? Чи правомірно ТОВ "Оператор ГТС України" здійснював врегулювання небалансів кожної доби травня, червня та вересня 2021 року закупівлею послуг балансування по договору купівлі-продажу, укладеному 19.01.2021р. за №210100095 з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"?
Як було зазначено вище, задовольняючи клопотання про призначення у даній справі судової експертизи, місцевий господарський суд зазначив, що для визначення остаточної плати за добовий небаланс належить встановити маржинальну ціну продажу природного газу в спірний період, тому суд має встановити обґрунтовану реальну (фактичну) вартість природного газу, придбаного оператором газотранспортної системи внаслідок отримання послуг балансування за газову добу в спірний період. Також, ураховуючи, що обґрунтована реальна (фактична) вартість природного газу, придбаного оператором газотранспортної системи внаслідок отримання послуг балансування, визначається за кожну газову добу, встановлення правильності розрахунку маржинальної ціни потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.
Проте, судова колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як свідчать матеріали справи, предметом спору у ній є стягнення з відповідача 56303707,76грн. заборгованості за добові небаланси природного газу в травні, червні, вересні 2021 року згідно з договором №2002000113 транспортування природного газу від 04.02.2020р., 5289446,36грн. пені, 1874224,12грн. 3% річних та 14978566,27грн. інфляційних за невиконання зобов`язання по оплаті негативних щодобових небалансів природного газу.
Між сторонами існує спір щодо наявності у відповідача негативного добового небалансу в травні, червні та вересні 2021 року; реальності здійснення позивачем балансуючих дій та обґрунтованості розміру позовних вимог (правильності визначення відповідачу плати за добовий небаланс).
Тобто, із матеріалів справи вбачається, що предметом доказування у даній справі є встановлення наявності негативних щодобових небалансів за спірний період та визначення плати за них.
Водночас, як встановлено судом, позивач на обґрунтованість своїх позовних вимог покликається на відповідні докази, а саме доданими до матеріалів справи: 
1) договором транспортування природного газу від 04.02.2020р. №2002000113 та Додатком №3 до нього підтверджується, що позивач та відповідач уклали зазначений договір та визначили, зокрема, перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу (Додаток № 3); 
2) формами №№2-3, завантаженими відповідачем до інформаційної платформи Оператора ГТС, підтверджуються дані щодо остаточних алокацій обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи за травень, червень, вересень 2021 року (форми №№ 2-3) та інформація про операторів газорозподільних систем, яким природний газ передається з газорозподільної системи відповідача, з визначенням місць підключення таких операторів, та про об`єм/обсяг приймання-передачі природного газу з однієї газорозподільної зони в іншу (тобто, інформація, про, зокрема, перетоки об`ємів природного газу між відповідачем та іншими операторами ГРМ, які враховуються при визначенні обсягів негативного щодобового небалансу); 
3) актами приймання-передачі природного газу підтверджується факт передачі відповідачу вказаних в актах обсягів природного газу та обсяг природного газу, який фактично надійшов з газотранспортної системи в газорозподільну систему відповідача; 
4) актами врегулювання щодобових небалансів за газові місяці травень, червень, вересень 2021 року підтверджуються щодобові обсяги небалансів відповідача, а також ціни, за якими Оператор врегулював щодобові небаланси (у розрізі кожної доби). 
5) актами наданих послуг, підписаними Оператором ГТС та відповідачем щодо послуги перевищення замовленої (договірної) потужності в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за травень, червень, вересень 2021 року, додатково підтверджуються небаланси природного газу за травень, червень, вересень 2021 року;
6) розрахунками №№1, 3 про добові небаланси підтверджуються щодобові небаланси Відповідача у травні, червні, вересні 2021 року (в цих розрахунках Оператор ГТС фактично перевів дані відповідача з Форм №№2, 3 та реєстру файлів у зручну для аналізу форму); 
7) договором про надання послуг балансування від 19.01.2021р. №210100095 укладеного між ТОВ "Оператор ГТС України" та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", актами прийманняпередачі послуг балансування за травень, червень, вересень 2021 року, що підтверджує вчинення Оператором ГТС балансуючих дій шляхом використання послуг балансування.
З урахуванням предмету та підстав позовів, а також правових висновків, які містяться у  постановах Верховного Суду від 19.03.2021р. у справі №922/3797/19 та від 18.02.2022р. у справі №918/450/20 слід зазначити, що касаційним судом було чітко визначено перелік обставин, які необхідні для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування.
Зокрема, для правильного вирішення подібних спорів за відсутності узгодженої позиції сторін щодо надання послуг балансування судам належало встановити обставини, пов`язані з наданням послуг власне транспортування газу, дослідити складені сторонами на виконання відповідних умов договору акти приймання-передачі природного газу в спірний період, у тому числі з метою встановлення обсягів природного газу, визначених комерційними вузлами обліку у фізичних точках входу/виходу, як то передбачено Кодексом ГТС.
У контексті зазначеного істотним є також з`ясування судом обставин щодо наявності/відсутності підписаного сторонами додатка 3 до договору про надання послуги балансування.
Проте, поставлене на вирішення експертизи питання не стосуються предмету доказування у справі, а встановлення фактичних обставин, зокрема, щодо перевірки проведеного позивачем розрахунку обсягу місячного небалансу та, відповідно, правильність застосованого коефіцієнту компенсації, може бути самостійно здійснено судом без потреби у спеціальних знаннях та на підставі доказів, що наявні у матеріалах справи.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що призначена експертиза судом першої інстанції направлена на дослідження та оцінку вже наявних в матеріалах справи доказів, що є обов`язком суду, а не експерта.
Також, стосовно питання, поставленого на вирішення експертизи, судова колегія вважає, що фактично воно зводяться до встановлення обсягу наявних у матеріалах справи доказів та їх допустимості, а тому є правовими питання, вирішення яких віднесено до компетенції суду.
Слід зазначити, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч.ч.1, 2  ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із ст.99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.
Отже, якщо суд дійшов висновку, що для того, щоб надати оцінку певним обставинам справи йому не вистачає певних знань, суд вправі призначити судову експертизу, поставивши перед експертом конкретні запитання, врахувавши клопотання сторін або сформулювавши питання експерту на власний розсуд.
Судом апеляційної інстанції враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.07.2021р. у справі №902/834/20, від 13.08.2021р. у справі №917/1196/19, від 30.09.2021р. у справі №927/110/18, про те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку у разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому питання щодо призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 27.04.2021р. у справі №927/685/20.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про те, що винесене на вирішення експертизи питання наразі може бути вирішене судом шляхом надання оцінки обставинам справи, у даному випадку матеріали справи містять достатньо доказів необхідних для розгляду даної справи по суті, без призначення експертизи.
За змістом положень  ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Проаналізувавши наведені процесуальні норми, суд зазначає, що питання визначення обсягу та належності доказів, поданих учасниками справи на підтвердження тих чи інших обставин, є прерогативою суду та відноситься до його безпосередніх обов`язків під час встановлення фактичних обставин справи. Саме тому встановлення обставин щодо визначення певного кола доказів не може бути покладено на судового експерта у жодній сфері.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для часткового задоволення клопотання Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" про призначення експертизи у справі №918/79/23.
Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та надані докази, виходячи із загальних засад, встановлених у  ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про необхідність призначення у справі №918/79/23 судової комплексної експертизи та зупинення провадження у справі №918/79/23 на час проведення судової експертизи.
Відповідно до ст.280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на зазначене вище, в силу п.1 ч.1 ст.280 ГПК України ухвала Господарського суду Рівненської області від 05.04.2023р. у справі №918/79/23  підлягає скасуванню.
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписівст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.3 ст.271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відтак, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Рівненської області від 05.04.2023р. у справі №918/79/233 - скасуванню, з направленням даної справи до Господарського суду Рівненської області для продовження розгляду.
Оскільки судом апеляційної інстанції остаточного рішення зі спору у даній справі не приймається, то розподіл судових витрат за перегляд справи в апеляційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст.129 ГПК України.
Керуючись ст.ст.129, 246, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                      
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" задоволити.
2. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.04.2023р. у справі №918/79/23 скасувати.
3. Справу №918/79/23 направити до Господарського суду Рівненської області для продовження розгляду.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "24" травня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Дужич С.П.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.